Epidermisstudier 
21 
av samma storlek som på de senare, men från de blåfärgade ser man utlöpare slingra 
sig iväg. Dessa utlöpare äro försedda med varicositeter och av varierande tjocklek. 
De förbinda de till varierande styrka färgade blå cellerna med varandra. En av de 
avbildade cellerna saknar utlöpare, möjligen beroende på,, att dessa icke falla inom 
detta snitt. Granskar man själva cellkroppen frånsett utlöparna, så skiljer densam- 
ma sig vad formen beträffar föga från de omgivande, här av lätt insedda orsaker 
något schematiskt framställda epitelcellerna. Det, som i detta fall karaktäriserar 
cellerna såsom Lange RHANs’ska. är dels utlöparna, dels också färgen. Denna är i 
en av cellerna intensivt djupblå. Av en cellkärna synes intet. I de andra, cellerna 
finner man ett ljusare centrum troligen utgörande cellernas kärna. Periferien är i 
alla fall mörkare färgad. 
Fig. 3 visar en tämligen ljust färgad, päronformad cell, från vars smalare ände 
tvenne utlöpare utgå. Den ena av dessa framträder endast såsom en rad av tätt 
liggande korn. Den andra är av varierande tjocklek och försedd med varicositeter. 
Den slingrar sig iväg mellan några epitelceiler och delar slutligen upp sig i ett 
antal grenar. I samma präparat synas några runda, blåfärgade celler utan utlöpare. 
Epitelcellerna äro ofärgade liksom bindväven. 
Fig. 4 visar ännu några LANGERHANs’ska celler. Även här är cellkroppen till 
storlek och form lika de övriga epitelcellerna. I densamma kan man iakttaga ett 
ljusare centrum och en mer intensivt färgad periferi. Utlöparna omspinna epitel- 
celler, äro försedda med varicositeter och bestå i vissa fall endast av efter varandra 
ordnade korn. En del epitelceiler äro pigmenthaltiga. 
Fig. 5 visar en epidermispapill inskjutande i den metachromatiskt 1 färgade 
bindväven. I den f. ö. ofärgade papillen synes ett antal med utlöpare försedda 
celler. Dessa celler äro färgade i olika nyanser av blått, hava en intensivare färgad 
periferi och ett ljusare centrum. Till storlek och form likna de epitelcellerna bort- 
sett från utlöparna. Dessa senare bilda nätverk kring de ofärgade epitelcellerna, i 
det att utlöpare, tillhörande olika celler, övergå i varandra. En del utlöpare synas 
sammansatta av efter varandra ordnade, tätt liggande, intensivt färgade korn. 
I andra fall äro kornen mindre tätt liggande och svagare färgade och sålunda fin- 
nas övergångar, så att man i de minst utpräglade fallen har svårt att avgöra, om 
här är fråga om utlöpare eller de svagt framträdande gränserna mellan epitelcellerna. 
De LANGERHANs’ska cellerna visa sålunda en stor överensstämmelse i utseendet 
vid såväl guldklorid- som metylenblåfärgning. Man erhåller en cellkropp, som rätt 
mycket påminner om de övriga epidermiscellerna såväl vad form som stoidek be- 
träffar. Denna grundform omgestaltas dock genom uppträdandet av flera eller färre 
utlöpare, som utstråla mellan epitelets övriga celler. Dessa utlöpare äro av varie- 
rande tjocklek inom olika sträckor och försedda med varicositeter. I vissa fall 
synas de sönderfalla i efter varandra ordnade korn. Vad cellernas färgning beträffar 
är denna liksom utlöparnas av mycket varierande intensitet, och vi se alla över- 
1 Den använda färgen visade sig sedan starkt förorenad av inetylenaisur. 
