KAPITEL IL 
Om den vitala metylenblåfärgningen av epidermis. 
Den vitala metylenblåfärgningen upptäcktes av Ehrlich (38) år 1886. Han antog, 
att metylenblåtts egenskap att färga levande celler berodde på förefintligheten av 
en svavelatom i färgämnets molekyl. Något starkare skäl för denna uppfattning anför 
han dock icke. Snart visade sig en hel mängd andra färgämnen hava förmåga att 
färga levande celler. Dessa färger voro alla basiska. Detta föranledde Overton (45), 
som i ett stort antal försök fastslagit, att de basiska, vitalt färgande ämnena äro 
lipoidlösliga, under det att ett antal sura och basiska, vitalt icke färgande ämnen 
äro olösliga i lipoider, att uppställa den teorien, att just färgämnenas löslighet i 
lipoider vore orsaken till deras förmåga att intränga i levande celler. Overton hade 
nämligen vid sina studier över cellernas osmotiska egenskaper fått den uppfattningen, 
att cellerna utåt avgränsas av en membran, i vilken lipoider ingå. Till lipoider 
räknar han i detta sammanhang bl. a. även cholestearin. 
Mot Overtons tankegång opponerade sig Ruhland (53). Denne tänkte sig i stället, 
att cellmembranen skulle förhålla sig såsom ett poröst filter med en viss porstorlek 
och ansåg sig kunna påvisa ett visst förhållande mellan graden av färgämnets dis- 
persion och dess förmåga att intränga i cellen. Detta förhållande visade sig emel- 
lertid icke konstant för alla färger resp. celler och för att stödja de svaga punkterna 
i sin teori antog han vidare, att det i cellerna, för att desamma skola färgas vitalt, 
måste finnas kroppar, som med färgämnet bilda icke diffusibla föreningar. Han 
framhåller vidare såsom stridande mot Overtons teori, att det finnes icke lipoidlös- 
liga ämnen, som äro vitalfärger, och vidare att det finnes lipoidlösliga färger, som 
icke färga vitalt. Gent emot den första av de båda sistnämnda iakttagelserna anför 
Höber (42), att Overtons teori icke innebär det cellmembranen uteslutande består 
av lipoider. Den andra anmärkningen finner han allvarligare. 
Utan att här ämna ingå på en utförlig undersökning av dessa teorier, vill jag 
endast påpeka, att Ruhland finner starkt kolloidala ämnen (Prune pure), som 
raskt intränga i cellerna liksom de äkta basiska färglösningarna, å andra sidan fin- 
ner han äkta lösningar av andra färger, som icke intränga. Detta synes mig starkt 
