Epidermiss tudier 
31 
10 °/o fosforvolfram syrelösning 4 delar 
och mättad pikrinsyrelösning 6 delar. 
Denna förut ej publicerade blandning har jag vid tidigare i annat syfte före- 
tagua arbeten funnit vara en god fixeringsvätska för metylenblått. Den uppkomna 
fällningen är olöslig i vatten, alkohol och xylol. Jag återkommer nedan till densamma. 
I fixeringsvätskan fingo preparaten ligga i 8 timmar, varefter de på vanligt 
sätt inbäddades i paraffin och skuros i serie. Snitten fingo sedan ligga fritt i luften 
under 24 timmar, innan de behandlades med xylol och kanadabalsam. 
Anmärkas bör här, att, när det leucometylen blått innehållande röret öppnades, 
en ögonblicklig blåfärgning av vätskan inträdde. Detta gjorde, att den i vätskan 
liggande hudbiten under ungefär 1 /z minut kom i beröring med en metylenblålösning. 
Därför visade snitten en svag blåfärgning av bindväven i den allra yttersta kanten. 
Någon färgning av epidermiscellerna har jag däremot i de av dessa preparat för- 
färdigade snitten ej kunnat iakttaga. 
Innan jag ingår på denna fråga, anser jag mig likväl skyldig att anföra ett 
tidigare utfört experiment, som visar den ovannämnda fixeringsvätskans egenskaper. 
Jag var sysselsatt med kärlinjektion av metylenblått och hade injicerat en groda 
från hjärtat. Bland andra organ voro lever och tarmar kraftigt blåfärgade. De 
nedfördes i sin helhet i den ovannämnda fixeringsvätskan, där de fingo ligga under 
3 dygn, varefter stora stycken av levern inbäddades i paraffin på vanligt sätt. Då 
jag skulle skära preparatet fann jag, att endast ett ytterst tunt, närmast ytan liggande 
lager av organet var blåfärgat. Det inre hade däremot den för pikrinsyrefixerade 
vävnader vanliga, gula färgen. Sedan jag skurit ned en bit i organet, lät jag 
paraffinklotsen sitta kvar i mikrotomen till påföljande dag, då jag vid samma tid 
kom att undersöka densamma. Den synliga delen av leverbiten var då fullständigt 
blåfärgad. Vid insnitt visade sig detta liksom förut endast vara fallet med ett ytterst 
tunt ytlager, under det att levern i det inre alltjämt var gulfärgad. Detta försök 
har anförts för att visa 
1) att den ovannämnda blandningen kan fixera leucometylenblått, så att det 
blir olösligt i vatten, alkohol och xylol; 
2) att den därvid uppkomna föreningen är färglös eller möjligen gul; 
3) att den i luften tämligen snart antager blå färg. 
Fastslåendet av dessa tre punkter är nämligen för förståendet av min bevis- 
föring i det följande nödvändig. Här bör tilläggas, att de ovannämnda egenskaperna 
icke äro något för denna fixeringsvätska säreget. Desamma tillkomma även (se 
Dogiel, 37) am m onium molyblatet. Fördelen med min blandning är dess större in- 
trängningsförmåga (pikrinsyran). 
Efter ovan omtalade erfarenheter är det tydligt, att jag, då jag fixerat de båda 
hudbitarna i denna blandning kan vara säker, dels att, om leucometylenblått upp- 
tagits av de levande epidermiscellerna, jag kan fixera detsamma därstädes, och dels 
att detta sålunda fixerade leucometylenblått, när snitten fått ligga i luften, skall bli 
synligt. Skulle vakuum eller de i färgblandningen närvarande ämnena förhindra 
