Epidermisstudier 
41 
Cellmembranen antages tills vidare vara permeabel för MOH men icke för 
färgsalterna. MOH kommer då att fördelas mellan vätskan och cellprotoplasmat 
enligt fördelningslagen. Fördelningskonstanten = c. Alltså 
12 ) 
(MOHU 
(MOH) vätska 
7 1 O — 14-f-w 
13) (MOH)ceii = c . (MOH)vätska = C . a ' - : (enl. ekv. 6) 
1 + » • 10 
enligt ekvation 11 blir då 
k . l(T 14+m +1 a. k. 1(T 14+ ” _ 
X k . 1(T 14+TO ' C ' 1 + 1c . lO“ 74 ^ ’ 
10” . (1 + k . 10“ 14+m ) 10” + l . 10 -14+m+ ” 
' 10 m . (1 + 1c . 10 -14+ ") ' ' 10 w + li . 10 _14+m+ ” ’ 
göra vi denna ekvation mer överskådlig genom att multiplicera täljare och nämnare 
med io 14-m-n erhålla vi 
16) 
a . c . (10 14 ~ m -|- Æ) 
10 u ~ n + k 
Då x var den mängd färg, som upptagits av cellerna finna vi, ätt denna 
växer med n. Den blir alltså större, när vätejonkoncentrationen utanför cellen 
sjunker i full överensstämmelse med de förut anförda försöken. 
Det är vidare tydligt, att färgupptagningen står i direkt proportion till koncen- 
trationen av den använda färglösningen samt till fördelningskonstanten. Den upp- 
ställda formeln gäller alla cellslag och färgämnen, där man kan antaga, 1) att 
fördelningen regleras efter lagarna för ämnens löslighet i olika medier samt 2) att 
färgbasen men icke färgsaltet tränger igenom cellmembranen. Här kunde vara 
platsen att grafiskt framställa det inflytande variationer av storleken på vätejon- 
exponenten n kunna utöva på storleken av x. Dock torde det vara lämpligt att 
först sysselsätta sig med frågan om denna ekvation har tillämplighet på metylen- 
blått. Det har redan experimentellt visats, att fördelningen av färg mellan lösnings- 
medel och cellprotoplasma sker enligt fördelningslagen. Vad som återstår blir då 
frågan : 
Är det färgbasen eller färgsaltet, som intränger i cellerna? 
I färglösningen förekommer metylenblått dels i form av metylenblåklorid 
(MCI), vilken dissocieras i M + och Cl “. Vidare finnas H + -, OH“- samt fosfat- och 
metalljoner. M + kan då tänkas kombinerad med OH“ eller fosfatjoner. Det kunde 
nu tänkas, att M + genomträngde cellmembranen, men att denna vore ogenom- 
tränglig för övriga i lösningen förefintliga joner och molekyler. Detta måste dock 
