Epiderniisstudier 
45 
ledning av de av Hantzsch och Osswald (41) angivna siffrorna beräknats till ung. 10 3 . 
/ 
Värdet på x kommer då vid stigande w-värde att asymtotiskt närma sig y^3 om f= 
— a . c (k -f- 10 14— m ). Vid sjunkande w-värden åter kommer cc-värdet att asymtotiskt 
närma sig 0. Då cellerna knappast kunna förbliva vid liv, om vätejonkoncentra- 
tionen blir större än 10" 3 eller mindre än 10' 9 är den på textfig. 1 tydligt iakttag- 
bara delen av kurvan av ringa intresse. Absolut taget äro ju förändringarna i den 
upptagna färgmängden här störst. Relativt taget sjunker den upptagna färgmängden 
oavbrutet. Detta framgår lätt vid. en jämförelse av de för x beräknade värdena om 
n — 9 och n= 10. I senare fallet upptages 9 gånger mer färg än i det förra. 
Textfigur 2 . 
Sambandet mellan färglösningens vätejonkoncentration 
och cellens relativa färgupptagande. 
Blir n= 11 upptages endast ung. 5 gånger så mycket färg som när n = 10 o. s v. 
Gå vi till lägre värden på n komma vi till områden, där den upptagna mängden 
relativt förändras ännu mer, men de absoluta mängderna äro för små för att kunna 
iakttagas vid detta format på kurvan. Då å andra sidan det just är inom dessa 
områden för w-värdet vitalfärgningar verkligen kunna företagas, och då det vidare 
är den relativt upptagna mängden, som bestämmes å mina preparat, har jag ansett 
det lämpligt att genom textfig. 2 demonstrera den relativt upptagna färgmängdens 
beroende av vätejonexponentens storlek. Denna kurva visar, att så länge värdet på 
n är litet d. v. s. variationerna i vätejonkoncentrationen ligga inom de gränser, inom 
