46 
identiska med hans a picberula och [5 vaudensis blifvit i 
vårt land anträffade. 
15. Salix aiirita L. X iiigricaiis Sm. 
WiMMEE nppgifver visserligen om S. aiirita ^), att 
denna art hybridiserar med S. nigricans, men hans ar- 
beten innehålla icke beskrifning på någon dylik hybrid. 
På sid. 225 i Sal. Eiir. yttrar han på tal om S. cine- 
rea X nigricans: “Vix dubium, quin inter S. nigricans 
et S. aurita qiioque hybridse dentur. Huius loci esse 
videntur specimina, quae a Schleichero in Helvetia lecta 
sub nomine “aS. confonnis ScHLEicH“.in Herb. Willdenow. 
nr. 18235 habentur. Eodemque duxerim S. grisophyllam 
Forbes Wob. nr. 119 cT, quse foliis aperte S. auritam 
indicat.“ Andersson anmärker i Monogr. Sal. sid. 152 
om de tre i Willdenows herbarium befintliga exempla- 
ren af S. conf ormis, att två af dem äro att hänföra till 
S. aurita och det tredje till S. cinerea, äfvensom att de 
ex., han sett af S. grisophylla (utdelade af Schleicher), 
tillhöra dels S. nigricans, dels S. cinerea. Sjelf säger 
sig Andersson hafva i trakten af Luleå insamlat en form, 
som möjligen är en aS. aurita X nigricans, men hvilken 
ej kunnat såsom varande steril med säkerhet bestäm- 
mas. Såvidt jag af mig tillgänglig salicologisk literatur 
kunnat finna, är ännu icke någon *5. aurita X nigricans 
beskrifven. Fockes förteckning öfver ASu/i;rhybrider 
upptager visserligen S. aurita X nigricans, men från en- 
dast en enda uppgifven fyndort (“Schweden“) och utan 
angifvande af auktor. Då nu såväl * 8 . aurita som * 8 . 
nigricans höra till de allmännaste och mest utbredda af 
alla europeiska Salixs.rteY och dertill kommer, att de 
morfologiska olikheterna gemenligen äro så stora, att en 
q WiMMER, Sal. Ear. sid. 54. 
q Focke, Die Pflanzen-Mischlinge, sid. 3G0. 
