49 
spets; omkretsen är nästan helbräddad eller helt svagt 
och obetydligt sågnaggad. Ofvan äro de lifligt gröna, 
glänsande glatta eller med ytterst obetydlig och gles 
hårighet, som snart försvinner, imdertill blekt blågröna 
med rostbrun anstrykning å medelnerven, fullkomligt 
glatta eller hos de yngsta vid loupförstoring med några 
försvinnande små hår. Ådernätet är tydligt framträ- 
dande, ehuru ej så starkt som hos S. caprea. Hvad bla- 
dens storlek angår, så uppgick den vid tiden för insam- 
landet till i medeltal 5 — 6 centim. i längd, 2 — 3 cm. i 
bredd, enstaka blad höllo dock ända till 8X3,5 cm. 
Stipler mestadels små och obetydliga; kunna också helt 
och hållet saknas. Hängena äro oskaftade eller ytterst 
kort skaftade med några få, helt oansenliga blad å skaf- 
tet, tätblommiga, omkring 5 cm. långa. Kapslarne äro 
kortskaftade, finludna, af ljus färg, med tydliga, ehuru 
ej långa stift. De från S. caprea hämtade, mest i ögo- 
nen fallande karaktererna blifva alltså: växesättet, de 
med gulbrun eller gulgrön bark försedda, knöliga gre- 
narne, de stora och breda, mer eller mindre ovala bla- 
den med det på undersidan markerade ådernätet och de 
finludna kapslar bärande hängena. Om S. pJujlicifolia 
deremot erinra: de ofvan släta och glänsande, undertill 
glatta bladen, de tätblommiga hängena med kortskaftade 
kapslar och tydliga stift. 
Med den beskrifning å S. laurina, som lemnas i 
Anderssons Monogr. Sal. sid. 152, öfverensstämmer denna 
värmländska form rätt väl. De olikheter, som den sist- 
nämnda erbjuder, äro åtminstone helt obetydliga och in- 
skränka sig hufvudsakligen till bladens form och de min- 
dre långt skaftade kapslarne; bladen visa nämligen ej 
eller endast undantagsvis den jemförelsevis utdragna och 
sneda spets, som fig. 87, pl. VIII i Monogr. Sal. utvisar 
och som är angifven i texten, hvarjemte omkretsen ej 
är så starkt sågad. 
Under namnet S. laurina har denna hybrid länge 
varit känd och odlad i våra trädgårdar. Om dess fria 
Oni Salixvegetationen. 
4 
