65 
lertid ej af en för de tre arterna lika beskaffad benägen- 
het att bilda hybrider. Ser man efter, huru de härvidlag 
förhålla sig till vissa bestämda arter, befinnas de förete 
högst anmärkningsvärda olikheter. /S. caprea och S. ci- 
nerea följas visserligen på det hela taget tämligen jemnt 
åt, men S. aurita går deremot en alldeles sjelfständig 
väg. Några exempel må anföras till belysande af detta 
förhållande. 
Med S. depressa hybridiserar S. aurita, såsom förut 
nämnts, mycket lätt (näst S. aurita X repens är måhända 
S. aurita X depressa den vanligaste /Sa?^a?hybriden i mel- 
lersta Sverge); deremot höra S. caprea X dejrressa och 
S. cinerea X depressa till de största sällsyntheter ej blott 
inom detta område, utan äfven i allmänhet sedt. 
Med S. repens hybridiserar S. aurita visserligen icke 
inom Klarelfsområdet uti någon större ymnighet, sanno- 
likt beroende på, såsom ofvan framhållits, den förra 
artens sparsamma förekomst derstädes; dock öfverstiger 
antalet der funna individ af S. aurita X repens betydligt 
antalet af de funna S. caprea X repens och S. cinerea X 
repens. Under det de båda senare, särskildt den sist- 
nämnda, i allmänhet äro högst sparsamma, är S. aurita 
X repens säkerligen vårt lands, åtminstone södra och 
mellersta Sverges, vanligaste Äa^Xhybrid. Redan på 
1820-talet var den för Koch^), hvilken hade dess bybrida 
natur klar för sig (“Pro hybrida specie, ex S. aurita et 
S. repeyite orta, eam habeo“), bekant från ett betydligt 
område af Europa; af Wichura uppgifves den vara en 
af de mest utbredda ASu^^Xhybriderna, hvilken uppgift be- 
dere et quasi appropinquari videntur, uthaud experti confluere eas putent. 
— — — — Quibusdam visum est, has tres unius, vel typi, vel speciei 
originari* formas esse.“ 
0 G. D. I. Koch, De Salicibus Europaeis Commentatio, Erlan- 
gen 1828. 
-) Jfr WiCHijaA, 1. c. p. 64: — — S. (aurita X repens), 
S. (caprea X viniinalis) werden niciit leicht einer Gegeiid fehlen, wo 
liberhaupt ihre Stammeltern vereinigt vorkommen.“ 
Om Salixvegetationen. 
5 
