68 
ter gråviclen på ett öfverraskande sätt motsäges af den 
sexuella förvandtskapen, hvilken tydligt söndrar /S. aurita 
från S. caprea och aS. cinerea. De arter, med hvilka den 
förra obestridligen eger den största könsförvandtskapen, 
äro S. clepressa och aS. re])ens. Då nu mellan S. aurita 
och aS. depressa äfven en omisskännelig likhet i hängets 
och blommans byggnad kan påvisas (ljusbruna hängefjäll, 
långa, fina kapselskaft, utdraget cylindriskt koniska kaps- 
lar hos båda) samt de äfven i fråga om växesätt, val af 
växtplatser m. m. visa öfverensstämmelse, torde det ej 
vara alltför djerft att antaga, det S. aurita är närmast 
beslägtad med S. depressa eller åtminstone sluter sig när- 
mare till denna art än till S. caprea och S. cinerea. Ett 
uttalande i denna riktning är gjordt af Wichura, men 
de grunder, på hvilka han stöder sig, äro helt andra än 
de här nämnda. Efter att hafva påpekat de olika re- 
sultat, pollenundersökningar hos åtskilliga hybrider, bil- 
dade af aS. caprea, S. cinerea och S. aurita med öfriga 
mononectariska arter, gifvit, säger han^): “Die nähere 
Ver^vandtschaft dieser drei Arten ist also vielleicht eine 
nur scheinbare, und diirfte nach den Resultaten der Bas- 
tardbefruchtung S. caprea eher mit *S. viminalis, Lappo- 
nuni und Silesiaca und v^ahrscheinlich cgrandifolia, S. 
aurita dagegen mit S. livida \må repens zu verbinden sein, 
während S. cmerea ebenso wie S. incana \xj\di pwpurea eine 
etwas isolirte Stellung einzunehmen scheint.“ 
Ö Wichura, Die Bastardbefruchtung im Pflanzenreich, § 92. 
