70 
Detta förhållande får emellertid sin sannolika för- 
klaring, om man granskar dessa arters utbredning längre 
vesterut. Båda förekomma enligt Blytts Flora utmed 
de större elfvarne i Norges sydöstra delar och med känne- 
dom härom kan man väl med ganska stor sannolikhet 
antaga, att de ursprungligen inkommit i Värmland från 
Norge genom Klarelfven. 
Hvad aS. triandra beträffar blir det visserligen ej 
så lätt att framlägga bevis härför. Denna art har med 
all säkerhet här existerat sedan mycket långt tillbaka, 
sannolikt förskrifver sig dess invandring t. o. m. från 
förhistorisk tid. Härför talar bl. a. dess ymniga, jemnt 
likformiga utbredning hela området igenom, i följd af 
hvilken någon nu pågående bestämdt öfvervägande sprid- 
ning i vare sig norr eller söder ej kan påvisas. I växt- 
lemningar från Grafva, inbäddade i lager af svämsand 
och funna på 9 meters djup under jordytan, har R. Sek- 
NANDEE funnit blad af — förutom gråal, lind, rönn, björk 
och tall — flere Salices, bland hvilka jag kunnat tydligt 
urskilja tvenne tillhörande S. triandra. Enligt utsago af 
trovärdig person hafva ofvanpå detta sandlager blifvit 
anträffade järnåldersgrafvar och under förutsättning af 
denna uppgifts riktighet bevisar alltså detta fynd en åt- 
minstone jemf. hög ålder för S. triandra i Värmland. 
Att denna art, som i vårt land uppträder endast utmed 
några större, från fjällryggen kommande elfvar, skulle 
hafva inkommit i Skandinavien söderifrån, spridande sig 
“mot strömmen “, förefaller mindre antagligt. I såväl 
södra Sverige som Danmark saknas den helt och hållet 
(i vikit tillstånd) och bland de i kvartära lager derstädes 
funna lemningarne af Salices^ är ännu ingen S. triandra 
påvisad. Denna omständighet i förening med dess vid- 
sträckta utbredning i Ryssland och Finland, enligt Lede- 
BOUR i Flora Eossica^ synes göra det mera sannolikt, att 
den inkommit i Skandinavien från öster och derefter 
spridt sig i vestlig och sydlig riktning. 
Något tvifvel om, hvarifråii S. dapJmoides inkom- 
