71 
init i Värmland, kan deremot icke råda. Såsom å sid. 
12 angifvits, gjordes första fyndet af denna art i Värm- 
land 1849, då den upptäcktes å en af elfven nybildad 
holme invid Karlstad’); upptäckaren, den erfarne bota- 
nisten biskop C. A. Agardh, har angående detta fynd 
af aS. daphnoides uttalat som sin åsigt, att “dess frön 
måste hafva blifvit med Klarelfvens vatten hitförda från 
Norge, der hon sannolikt torde finnas i trakten af Klar- 
elfvens ursprung". En undersökning af S. daphnoides’ 
nuvarande lokala utbredning inom Klarelfsområdet ger 
också otvetydigt vid handen, att denna art i sjelfva ver- 
ket här måste hafva spridt sig från norr till söder. Så- 
som ofvan blifvit nämndt, är den i den nordliga 
delen af området allmännare än i den södra och dertill 
oftare uppträdande i form af högväxta träd; äfven finner 
man derstädes en och annan ansenlig individ växande på 
äldre mark högt ofvanom elfvens nuvarande yta, hvilket 
ej inträffar längre söderut. Detta synes klart bevisa, 
att den i det norra Klarelfsområdet är af äldre datum 
än i det södra, dit den efterhand kommit genom en 
småningom skeende spridning. Under sådana omständig- 
heter är det påtagligt, att den enda möjliga förklaringen 
till dess förekomst i Värmland ligger i antagandet af dess 
härstamning från Norge. 
^ En här nära till hands liggande fråga är den, huru 
länge S. daphnoides existerat inom detta område. Agaedh 
omnämner visserligen, att de personer, som på den tiden 
bäst kände Värmlands flora, försäkrat sig aldrig hafva 
funnit “hvarken V. acutifolia qWqt S. daphnoides'' i Värm- 
land, men det torde kunna sättas utom allt tvifvel, att 
aS. daphnoides funnits i åtminstone den nordligaste delen 
långt före 1849. De grofva daphnoidesträå, hvilka fin- 
nas vid Kyrkebol i Ny, och för hvilka jag å sid. 13 upp- 
gifvit några tjockleksdimensioner, tyda på en mycket 
hög ålder. Flere af dem voro stadda i utdöende och 
} Det nuvarande “Sandgriindet“. 
