74 
mängd. Ju mera man härifrån afiägsnar sig söderut, 
desto glesare blir Lapponumhw^^diTne och desto mindre 
proportionsvis tillgången på unga individ ; den uppträder 
ej längre i det omedelbara grannskapet af elfven och de 
buskar, man här och der anträffar, äro oftast, ehuru små- 
växta, af betydlig ålder. Ingen enda af dem, jag iakt- 
tagit i Elfdalens sydligaste socknar, förekom under så- 
dane förhållanden, att den kunde antagas hafva biifvit 
nyligen dittransporterad af elfven. De allra flesta växte 
å mark, som visserligen bär alla spår af att en gång 
hafva utgjort eltbotten, men som nu ligger så högt öfver 
Klarelfvens yta, att den endast obetydligt eller alls icke 
beröres af elfvens återkommande öfversvämningar. I det 
ojemförligt öfvervägande antalet fall utgjordes de af äl- 
dre individ, växande å ängs- eller buskmark, der de san- 
nolikt påverkats af den sedan länge till full stadga 
komna omgifvande busk- och trädvegetationen och der 
de med all säkerhet i framtiden ej kunna bibehålla sig. 
Endast å en enda lokal (vid Edebäck å sank ängsmark) 
har jag funnit yngre buskar och ungplantor af S. Lappo- 
num i sådan mängd, att utsigt för artens varaktiga be- 
stånd på detta ställe förefinnes. 
Under sådana omständigheter anser jag riktigast, 
att dessa fynd af S. Lapponum tolkas som en kvarlefva 
från en föregående tid, då detta område i följd af kli- 
matologiska olikheter kunde erbjuda ungefärligen samma 
lifsvilkor som de, under hvilka denna art nu förekom- 
mer längre norrut. Af hvad som nyss biifvit sagdt 
framgår, att den i åtminstone södra hälften af sitt nu- 
varande utbredningsområde är stadd i utdöende och san- 
nolikt dröjer det ej länge, förrän den i södra och meller- 
sta Elfdalen är utgången. Något sådant tal som, att 
den här skulle ega en fix gräns mot söder, kan ej komma 
ifråga, då, såsom förut biifvit nämndt, ingen rekrytering 
af ungplantor förekommer utom måhända i Dalby ^). 
Möjligen sammanhänger detia med ett förhållande, som jag 
