44 
ning förlora de något af sin gröna färg, men svartna 
dock icke på långt när i samma grad som 5. nigricans. 
Samtliga de gjorda fynden liafva utgjorts af 9-bu- 
skar, större och mindre; intressant nog var det från 
Vestby, en medelstor buske, hvilken genom sitt växe- 
sätt och habitus öfverhufvud — isynnerhet genom stam- 
mens och äldre grenars gråa bark, och de ofvan skrynk- 
liga, glänsande gröna, under gråludna bladen — hade 
en så förvillande likhet med *S. caprea, att densamma 
betraktad på ett par meters afstånd gaf fullkomligt in- 
tryck af att vara en typisk sådan. 
De ex. af S. caprea X nigricans, som jag varit i 
tillfälle se från andra trakter af vårt land, förhålla sig 
som flertalet af de värmländska, d. v. s. de erinra om 
S. caprea mest genom sina blad, om S. nigricans åter 
mest i anseende till hängena. 
14. Salix diierea L. X iiigTieaiis Sm. 
Mellan S. cinerea och >S. nigricans synas hybrider 
mycket lätt kunna uppstå. I Värmland har jag obser- 
verat dylika på ett tiotal skilda ställen och från åtskil- 
liga andra landskap, särskildt från Upland och Dalarne, 
har jag sett vackra former af S. cinerea X nigricans. 
Samma förhållande, som nyss blifvit antydt hos S. 
caprea X nigricans, nämligen att ett visst organ i ett 
fall kan henita sina karakterer i öfvervägande grad från 
den ena af de ingående arterna, i ett annat från den 
andra eller slutligen i lika grad från begge, möter äf- 
ven här. Dock vill det synas, som skulle hybriderna 
mellan S. nigricans och S. cinerea i allmänhet hemta sina 
vegetativa karakterer från den senare arten och de fruk- 
tifikativa från den förra. Sålunda har jag funnit, att 
flertalet af de iakttagna formerna utmärka sig genom 
mer eller mindre starkt gråludna kvistar samt blad, som 
till form och beklädnad erinra om S. cinerea, under det 
