serverat den på en mängd ställen, ocli det vill synas, 
som skulle man kunna med god utsigt till framgång söka 
den nästan allestädes, livarest S. depressa förekommer 
något så när talrikt i sällskap med S. aurita. Utom i 
Värmland har jag insamlat synnerligen vackra och tyd- 
liga former af densamma i Vestergötland och Upland, 
och att döma af de talrika fyndorter, som blifvit upp- 
gifna från olika håll, förefaller den att vara den Salix- 
hybrid, som näst S. aurita X repens eger den största 
och vidsträcktaste utbredningen i mellersta Sverige. Så- 
som man under sådana omständigheter kan vänta, för- 
håller den sig ganska variabel. I allmänhet — och 
detta gäller ej blott de värmländska formerna — häm- 
tar den dock af S. aurita sina vegetativa karakterer, 
d. V. s. bladen erinra genom sin omvändt äggrunda form 
och snedt tillbakaböjda, vid pressning veckade spets samt 
sina stora eller åtminstone tämligen ansenliga stipler om 
denna art, under det att S. depressa tydligast represen- 
teras genom de mer eller mindre långt skaftade, små- 
bladiga, glesblommiga hängena, hvilkas kapslar uppbäras 
af långa, fina skaft. För öfrigt kan den närma sig mera 
än den förra, än den senare arten. Så t. ex. kommer en 
vid Ambjörby i Ny insamlad form genom sina blad och 
de oskaftade hängena med af något utstående eller utåt- 
böjda hår gråludna kappslar mycket nära intill S. aurita, 
från hvilken den hufvudsakligen blott är skiljd genom 
växesättet och bladundersidans glatthet. I andra fall 
erhåller den en motsvarande stor öfverensstämmelse med 
S. depressä, derigenom att bladen blifva fullständigt glatta, 
hängena skaftade och bladiga samt kapslarne glatta eller 
svagt och tilltryckt håriga. 
Den svaghet i fråga om hängenas utbildning, som 
ASa//:rhybrider ej sällan förete, synes hos denna vara 
mindre vanlig. En hel del buskar, särskildt den nyss- 
nämnda formen från Ambjörby, har jag funnit hysa en 
stor rikedom af såväl hängen som väl utbildade kapslar. 
