29 
sällan kan den iakttagas å pressade exemplar. Bladen 
äro till formen smalt ovala eller aflångt lancettlika 
(skifvans längd till dess bredd ungefär som 7:3), meren- 
dels jemnt afsmalnande till en alltid tydlig, längre eller 
kortare spets. Endast hos en enda buske har den för 
S. caprea utmärkande bladformen visat sig förherskande. 
Omkretsen är tätt och fint sågad, hos unga blad tydligt 
glandelbärande. Som unga visa sig bladen på båda si- 
dor h vitludna, men i mån af bladets utveckling försvin- 
ner denna hårbeklädnad alldeles eller reduceras åtmin- 
stone ansenligt, så att den öfre bladytan blir glänsande 
glatt, medan den undre visar en ytterst fin och gles hå- 
righet, som dock ofta öfvergår till det omärkliga. Der 
hårighet å bladen finnes, är den af samma slag som hos 
S. caprea, d. v, s. de korta håren peka ej i någon be- 
stämd riktning utan äro böjda utan ordning åt alla håll. 
Hängena (endast 9-buskar anträffades) äro oskaftade och 
bladlösa. I flere hänseenden röja de hybridnaturen: 
genom sin tätblommighet, styfhet och oftast upprätta 
växt samt de långa stiften erinra de om S. claphnoides, 
genom de kortskaftade och finludna kapslarne deremot 
om S. caprea. 
Denna hybrid, som är en af områdets tydligaste 
och på samma gång vackraste, iakttogs första gången 
år 1861 vid Wien ^). Dessförinnan hade emellertid Wi- 
CHURA-) redan 1852 på artificiell väg frambragt den- 
samma. Att döma af Wimmers beskrifning och i Upsala 
Bot. Museum befintliga originalexemplar är den öster- 
rikiska formen ej fullt så intermediär som de från Värm- 
land, utan närmar sig, särskildt hvad bladen angår, nå- 
got mera S. caprea. 
Värmland är icke längre den enda fyndorten i vårt 
land för S. caprea X daphnoides. Docenten Lundström 
har nämligen benäget meddelat mig, att han funnit några 
9 WniMER, Sal. Eiir. sid. 20d. 
9 WiCHURA, Die Bastardbefmchtung im Planzenreich sid. 12. 
