27 
intermediära sådana, genom hvilka alltså fnllt samman- 
hängande formserier mellan de olika arterna kunna på- 
visas. Det möter här fördenskull på grund af mellan- 
formernas ymnigare förekomst ingen svårighet att tolka 
en mängd af de kring dessa arter grupperade formerna 
såsom bildade på hybrid väg, genom hybridens fortsatta 
korsning med endera af hufvudarterna. Men vid sidan 
af dessa finnas derjemte med all säkerhet en mångfald 
af varieteter, som ytterst obetydligt afvika från dylika 
hybrider af andra eller tredje eller ännu högre ordning, 
och det säger sig sjelft, att hvarje försök att i dessa 
fall skilja mellan hybrid och varietet måste bli en mer 
än vansklig uppgift. 
Betydande svårigheter kunna alltså ofta möta vid 
bestämmande af /Sa/k’formerna. Som hybrider har jag 
i det efterföljande upptagit endast sådana former, hvilka 
genom vigtigare karakterer i ett eller flere hänseenden 
göra det antagligt, att de härstamma från tvenne skilda 
arter, mellan hvilka de alltså intaga en förmedlande 
ställning och hvilka dertill genom sitt förekomstsätt 
göra sin hybrida natur än mera sannolik. Sådane är o 
på det hela taget tämligen sällsynta. Sommaren 1886 
fann jag tolf olika hybrider, 1887 ytterligare två och 
1890 kunde jag öka antalet med fem (sannolikt sex) nya, 
så att hela summan hittills funna nu uppgår till nitton 
(eller tjugu?). 
Beträffande sättet för hybridernas beteckning har 
jag anslutit mig till Focke ^). Jag har sålunda under- 
låtit att, såsom Wimmer, utsätta särskilda auktorsnamn 
efter hybridbeteckningen och detta af flere skäl. Redan 
den omständigheten, att en hybrid mellan tvenne arter 
mången gång, långt ifrån att ega ett konstant utseende, 
kan antaga alla möjliga föreningar af föräldrarnes ka- 
rakterer, synes tillräckligt ådagalägga olämpligheten af att 
belägga en dylik form med namn i samma mening som 
Ö W. 0. Eocke, Die Plianzen-Miscliliiige, aid. d91 o. f. 
