23 
ponum visar deii alltså stigande frekvens mot norr. Med 
S. Lapponiim öfverensstäinmer den äfven till sitt före- 
komstsätt: ined undantag af norra Dalby, hvarest den i 
enstaka individ stiger ända ned till elf brädden, uppträ- 
der den i det öfriga området på mer eller mindre högt- 
belägna eller från elfven allägsna lokaler. 
Från S. nigricans, af hvilken förvillande lika for- 
mer gifvas, skiljes den bäst genom bladens fastare kon- 
sistens, lifiigt gröna och glänsande, liksom fernissade, 
ofvansida samt blekt blågröna, fullkomligt glatta under- 
sida. I somliga fall blir omkretsen lielbräddad eller yt- 
terst obetydligt sågad, och då erhåller den ett mycket 
karakteristiskt utseende, hvarigenom man kan så godt 
som vid första ögonkastet särskilja den från S. nigvl- 
cans. — I trakten af Uggenäs har jag på fuktig ängs- 
mark funnit en storbladig form af denna art, hvilken 
hade mer än 7 cm. långa blad; hvad fynden längst i sö- 
der angår, så voro dessa anmärkningsvärdt svagt ut- 
bildade. 
S. phglicifoUa hybridiserar med S. caprea, cinerea, 
auvita och nigricans. 
B. Hybrider. 
För såvidt hybriders uppkomst olika Salices emellan 
i allmänhet befordras genom stamarternas uppträdande i 
massa och intima blandning om hvarandra pä ståndor- 
terna ^), äro tydligen inom detta område betingelserna 
’) Jfr E. Fries, “De i Sverige växande Pilarterna och deras vigt 
i Landthnshållningen“, i Botan. Utflykter, 3;dje bandet, sid. 262: “Då 
de olika arterna ofta växa blandade om hvarandra, samt blombildningen 
är mycket enkel och vanligen sker på bar kvist, uppstå mycket lätt 
bastarder, hvilket redan anmärktes af Scopolt och Lil.teblad; Max Wi- 
CHURA, Die Bastardbefruchtung im Pflanzenreich erläutert an den Ba- 
starden der Weiden (Breslau 1865), sid. 58: “Diöcische Gewächse, die 
