17 
på, att lokalerna oftast äro väl mycket fuktiga för att 
den skalJ kunna rätt trifvas. Dessa tre arter visa eljes 
stor öfverensstämmelse i afseende å förekomstsättet. 
De uppträda nämligen endast å äldre mark med slutet 
växttäcke ; å unga stränder i grannskapet af S. triandra 
ser man dem aldrig. S. caprea uppsöker de torraste 
platserna med relativt fast och hård mark, I allmänhet 
håller sig denna art vida mer konstant än de båda nyss- 
nämnda, från hvilka den utan svårighet kan skiljas. Den 
vanligaste formen är latifolia Ands.; betydligt sparsam- 
mare, åtminstone i en del trakter, är f. angustifolia Ands. 
En vacker, men sällsynt form — insamlad på några få 
ställen, t. ex. vid Forshaga — är f. subserotina Ands. 
S. caprea hybridiserar med S. daphnoides, cinerea, 
aurita, depressa^ repensy nigricans och phglicifolia. 
6. Salix cinerea L. 
Varierar högst betydligt. Typiskt utvecklad på 
sumpig mark förändrar den på andra ställen sitt ut- 
seende i så hög grad, att den endast med svårighet kan 
skiljas från S. caprea och S. aurita. På torr mark har 
jag mångenstädes funnit former, som komma dessa båda 
arter mycket nära. Att åtskilliga sådana former upp- 
kommit på hybrid väg, är väl mer än antagligt; dock 
vill det synas, som skulle lokalens större eller mindre 
halt af fuktighet utöfva ett ganska stort inflytande på 
denna arts utseende. 
Mellan de af Andersson uppställda formerna lati- 
folia och longifolia, hvilka äro ungefär lika vanliga, ges 
knappast någon skillnad; formen hrevifolia Ands. är min- 
dre allmän. 
S. cinerea hybriderar med 5. caprea, aurita, de- 
pressa, regiens, nigricans och phylicifolia. 
Om Salixvegetationen, 
2 
