16 
att säga) och här bibehållit sig som en mellanform till 
mellersta Europas bredbladiga S. daphnoides och den 
smalbladiga S. aciitifolia. Dylika tillfälliga former som 
den ofvannämnda bredbladiga och småludna från Fastnäs 
vore då att uppfatta som en atavism. För öfrigt upp- 
gifver WiMMEE om S. pidclircd^ , att den äfven blifvit 
funnen vid Königsberg och i Schweiz, hvilken omstän- 
dighet synes ännu mer bestyrka dess samhörighet med 
S. daphnoides. 
S. daphnoides hybridiserar med S. caprea och möj- 
ligen med S. nigricans. 
4. Salix pentaiidra L. 
förekommer uteslutande i spridda exemplar på äldre mark; 
nere på de unga elfstränderna finner man den högst säl- 
lan. Yisar tämligen stor variation i fråga om bladens 
form och storlek. Den vanligaste formen är latifoUa 
Ands. ^), af hvilken ff. cuspidata synes vara allmännare än 
If. acuta; mindre allmänt förekommande förefaller f. an- 
gustifolia Ands. vara. Dessa båda former öfvergå för 
öfrigt utan gräns i hvarandra. Någon af f. microphylla 
Ands. har jag ej iakttagit. 
Androgyna hängen af denna art, enligt B. Flo- 
DERUS^) ej sällsynta på Äreskutan och i trakten derom- 
kring och för öfrigt observerade flerestädes, har jag al- 
drig funnit i Värmland. 
Hybrider af denna art äro ej inom området an- 
träffade. 
5. Salix caprea L. 
Denna art förekommer i allmänhet mera sparsamt 
än S. cinerea och S. aitrita, hvilket möjligen beror der- 
Ö Andersson, Monographia Salicum, i K. Svenska Vet.-Akad. Hand- 
lingar, Band 6, N:o 1. 
B. G. O. Floderus, Bidrag till kännedomen oni ASttZ/adloran i 
sydvestra Jämtlands fjälltrakter i Bihang till K. Svenska Vet.-Akad. 
Handlingar, Band. 17, Afd. III, N;o 1, sid. 15. 
