11 
mer. I fråga om sin rent lokala förekomst visar sig 
S. triandra mera beroende af terrängen än någon annan; 
den förekommer nämligen uteslutande å flacka stränder 
i elfvens omedelbara närhet. Der omständigheterna va- 
rit gynsamma för dess uppkomst, uppträder den vanli- 
gen massvis ; ingen af de öfriga arterna bildar så tätt 
sammanhängande och skarpt begränsade bestånd som 
denna. Vanligen har S. triandra buskform, men någon 
gång såsom på gamla skyddade lokaler (se längre fram!) 
finner man den också som träd af ganska respektabel 
storlek. 
I fullkomlig motsats till föregående art håller den 
sig i nästan alla hänseenden konstant. Åtminstone äro 
de variationer, som beröra blad och hängen högst obe- 
tydliga. Liksom hos S. pentandra inträffar stundom, att 
de å hängeskaften sittande bladen blifva nästan fullkom- 
ligt lika stora och kraftigt utvecklade som de egentliga ört- 
bladen. Beträffande samma — hängeskaftens — blad 
så äro de visserligen i regeln sågade på liknande sätt 
som hos de vegetativa skotten, men ganska ofta händer 
ock, att de äro alldeles helbräddade eller åtminstone visa 
en tydlig tendens i den riktningen. I sådana fall, der 
endast någon del af omkretsen är försedd med sågtänder, 
befinnes denna vara den nedre, närmast bladskaftet be- 
lägna, så att den helbräddade kanten alltid kommer att 
tillhöra spetsen eller främre hälften af bladet. Någon 
gång, och i så fall blott hos jemförelsevis unga blad, 
inträffar, att undersidan visar en svag hårighet, fram- 
kallad af långa, glest sittande hår. Dylika afvikelser 
från det normala förhållandet äro emellertid mycket 
sällsynta; jag har observerat detta förhållande å ett par 
buskar i trakten af Karlstad samt å några få andra 
ställen. Denna art utvecklar stundom en rikedom af 
hängen, hvartill väl ingen af områdets öfriga arter kan 
uppvisa ett motstycke. I mina hemförda samlingar fin- 
nes en obetydlig gren med 4 hängebärande skott, af 
hvilka det längsta är 14 centimeter långt; dessa hafva 
