Salixflorans sammansättning. 
A. Hufvudarter. 
Uti L. M. Larssons “Flora öfver Wermland ocli 
Dal“ (2:dra iippl. Karlstad 1868) finnas upptagna af släg- 
tet Scdix 16 arter, h vilka allesammans uppgifvas för den 
förra provinsen, • under det endast halfva antalet eller 8 
arter tillkomma Dal. Med undantag af tvenne, nämli- 
gen (hybriden) Salix viridis ’) och S. hastata, hvilka enligt 
samma källa inom detta område uppträda den förra uti 
vestra Venerstrakten och några närgränsande socknar i 
södra Värmland, den senare på ett par ställen i Bergsla- 
gen och i Hvitsands socken, förekomma samtliga i Klar- 
elfvens floddal. Med hänsyn till sin frekvens och indi- 
vidmassa kunna dessa /S^a/Moran inom föreliggande om- 
råde konstituerande arter delas i två grupper, nämligen : 
1) sådana^ som äro formcdmishUdande, hvar för sig eller 
tillhopa, och hvilka alltså gifva Salixftoran en bestämd 
prägel; och 2) sådana, hvilka förekomma spridda eller säll- 
sgnta och följaktligen endast i underordnad grad eller alls 
icke kunna gifva karakter åt foran. 
Ö I afseende å nomenklaturen har jag för Salixformerna följt Fk. 
WiMMER i Salices Enropece (Breslau 1866) utom i en del fall, der han af- 
viker från det hos oss antagna och gängse beteckningssättet; hvad sarskildt 
angår hybridbeteckningen, se sid. 27. För de öfriga fanerogamerna samt 
kärlkryptogamerna gäller samma nomenklatur som i Haktmans Skandi- 
naviens Flora, ll:te upplagan. 
