3 
elfvars dalgångar. Väsentligaste skillnaden torde ligga 
deri, att de senare äro jemförelsevis rika på inlagringar 
af lera, medan sådana saknas eller åtminstone äro säll- 
synta i Klarelfsområdet. I samband härmed står det 
förhållandet, att växtlemningar, hvilka naturligtvis endast 
i leran kunna inlagras och behållas i bestämbart skick, 
på senare stället saknas. Trots upprepade, på olika stäl- 
len gjorda efterforskningar har det icke lyckats mig att 
finna spår af sådana. Rörande de norrländska elfaflag- 
ringarna anses dessa vara afsättningar ur floder, hvilka, 
kommande från högfjällen, fört med sig sand och slam 
från derstädes befintliga glacierer. I följd af den vid is- 
tidens slut inträffade landsänkningen stod naturligtvis 
hafvet vid tidpunkten för dessa aflagringars nedläggande 
högre än nutiildags, dalgångarne i elfvarnes nedre lopp 
hade på grund deraf naturen af trånga hafsfjordar, i 
hvilka elfvarnes medförda sand- och slammassor aflagra- 
des till allt större mäktighet. När sedermera den ma- 
rina gränsen småningom nedgick, framflyttades lokalen 
för dessa successive aflagringar på samma gång som de 
tidigare bildade blottades, elfvarne skuro sig dervid ned 
i den lösa bädden och de nuvarande sandterrasserna upp- 
kommo^). Att de sandaflagringar, mellan hvilka Klar- 
elfven nu slingrar sitt lopp, uppkommit på analogt sätt, 
torde vara högst antagligt. Klarelfven har sannolikt på 
en tid, då dess vattenmassa afbördats direkt i det hit upp 
nående hafvet, uppfyllt hela dalgången och der nedlagt de 
från höglandet i norr medförda slammassorna, hvilka seder- 
mera eroderats och delvis bortsköljts af elfven, som derunder 
alltmer fördjupat sin ränna. Att hafvet verkligen sträckt 
sig ända hit upp, synes mig framgå af flera omständig- 
heter. Så t. ex. tyda äfven de högsta och mäktigaste 
sandterrasserna, hvilka äro att finna i det nordligaste 
området, genom skiktens regelbundna horizontela beskaf- 
fenhet på, att aflagringen tillkommit i lugnt vatten. Vi- 
Ö Jfr Axel Lindstuöm, Jordylagen inom Veateniorrlands Län, S. G. 
U. Ser. C. N:o 92, sid. 20. 
