79 
bildande af former, men såsom å sid. 10 framhållits 
kunna knappast några bestämdt fixerade sådane ännu 
påvisas. 
Hvad S. depressa angår, förefaller det icke osanno- 
likt, att äfven denna arts härstamning går i nordlig 
riktning. Redan den omständigheten, att den i inom 
Klarelfsområdet mot norr visar en afgjordt kraftigare 
utbildning och stigande frekvens, synes antyda, att man 
här har med en rent nordisk form att göra. S. depressa 
omfattar som bekant i Skandinavien tvenne hufvudfor- 
iner: a ciner ascens (Wbg) och [3 Hvida (Wbg), af hvilka 
den förra, utmärkt genom de gråludna kvistarne och 
bladen, är inskränkt till de nordligaste trakterna, under 
det att den senare glattbladiga förekommer med aftagande 
ymnighet ända ned i sydligaste Sverge. Ser man på ar- 
tens förekomst utom Skandinavien, befinnes a ciner ascens 
ega en vidsträckt utbredning genom hela norra Ryssland 
och uti Asien samt uti Norra Amerika öfvergående i den 
närstående S. rostrata (Rchds.), h vilken af Anderssox 
hänföres som en 3:dje hufvudform under denna art. Der- 
emot har p Hvida utom Skandinavien en helt ringa ut- 
bredning, nämligen, enligt Andersson, hufvudsakligen i 
Finland, norra Ryssland och i Östersjöprovinserna (på 
sistnämnda st. såsom S. Starkeana (Willd.)). Goda 
skäl synas mig här föreligga till det antagandet, att af 
de båda nämnda formerna a cinerascens är den äldre, ur 
hvilken p Hvida framgått som en för det egentliga låg- 
landet mera afpassad form. Under förutsättning, att S. 
depressa a. cinerascens inkommit österifrån uti Skandina- 
viens nordligare delar, hvilket likaledes förefaller mycket 
antagligt, skulle då p Hvida, för såvidt den ej redan före 
denna invandring funnits utdilferentierad, i hvilket fall 
dess invandringsriktning naturligtvis bör tänkas sam- 
manfalla med stamformens, hafva utbredt sig öfver vårt 
land i riktning hufvudsakligen från norr till söder. 
