82 
vecklingsförloppet från den ena formationen till den an- 
dra inom detta i de flesta afseenden så likformiga om- 
råde, derest utvecklingen finge fritt försiggå, men i det 
allra största antalet fall störes densamma af odlingen. 
Så t. ex. i Elfdalen, der gårdarne ligga tämligen tätt, är 
trakten närmast elfven i allmänhet uppodlad till åker 
eller äng; när ASa/i^fsnåren nått en viss grad af utveck- 
ling, nedhuggas de för att ge plats åt foderväxter. Un- 
der sådana förhållanden återstår endast att noga gran- 
ska och jemföra vegetationen i dess särskilda stadier på 
olika lokaler och deraf sluta sig till utvecklingens all- 
männa gång, något, som ej alltid är så lätt. 
Som en lämplig inledning vill jag redogöra för ve- 
getationens utseende å en dylik strand. Jag väljer ur 
mina anteckningar en sådan från trakten norr om Ede- 
bäck, hvilken jag undersökte d. ^/s 1887 och som visar 
åtminstone ett par länkar af strandvegetationens utveck- 
ling i typiska drag. 
I den våta sanden närmast elfven växte: 
strödda: Agrostis alha, Calaniagrostis strieta^ Juncus 
alpimis; 
spridda: Eanunculus Flammula p reptans, Aira cces- 
pitosa, Eleochans palustris och E. acicularis samt unga 
plantor af S. triandra. 
Derpå följde ett temligen smalt, men tätt bälte af 
S. triandra uti 1 — 2 meter höga buskar med gles under- 
växt af Agrostis alha, Calamagrostis strida^ Aira ccespi- 
tosa, Carex acida, Juncus filiformis, Galium palustre samt 
en och annan ung AlnusA). 
Der bakom fans ett biandsnår af något mera hög- 
växta buskar, till största delen bestående af Alnus och 
S. nigricans, jemte hvilka äfven uppträdde S. triandra. 
Underväxten var fullkomligare och mycket olik den i 
triandra^nkvei, Jimcctceer och Cyperaceer saknades all- 
deles; deremot voro: 
’) Såvida icke annorlunda särskildt sages, menas härmed i det 
följande alltid Alnus incana. 
