88 
formis, J. alpmus och Baminculus Flammula. Equiseta 
ocli Carices äro de mest konstant förekommande. 
Dylika trkmdraioYmdiiioYiQv ega alltid en obetydlig 
vidd. Individen kunna någon gång bli träd med ända till 
60 ä 70 centim. i omkrets. 
Der icke de nyssnämnde förhållandena äro för han- 
den, förvandlas triandraioimdiiioi^Qn uti en biandforma- 
tion. Denna har ett vexlande utseende allt efter mäng- 
den af de ingående nya elementen. Någon gång finner 
man -S. friandra, uppblandad med blott endera af S. daph- 
noides, S. nigricans eller Ahms, men oftast är det med 
de två sistnämnda i förening; stundom finner man också 
alla fyra växande om hvarandra. 
Formationer af S. trumdra och S. daph?ioides an- 
träffas redan på helt unga stränder, hvilket är naturligt, 
då S. daphnoides’ frön, såsom ofvan påpekats, i likhet 
med S. triandras med största lätthet gro på dylika lo- 
kaler. Dessa båda arter utveckla sig fullkomligt obe- 
roende af hvarandra. S. daphnoides skjuter väl i längd 
småningom öfver S. triandra men på grund af dels sin 
i allmänhet glesare förekomst, dels sitt växesätt, som ej 
framkallar någon farlig beskuggning, kommer den dervid 
ej att inverka hämmande på den senare. 
Uti unga, ej alltför täta bestånd af S. triandra in- 
finner sig tidigt S. nigricans, förmedlande öfvergången till 
biandformation. Äro ej nigricanshVi^ksiTnQ alltför talrika, 
trifvas båda arterna godt tillsammans, men har den se- 
nare samtidigt med S. triandra kommit till platsen och 
ungefär i lika individmängd, synes den kunna utöfva ett 
starkt hämmande inflytande på den förra. Vid Löfstrand 
i Ekshärad iakttog jag d. ^/s 1887 ett biandbestånd af 
alla tre ÄUiajarterna, i hvilket S. nigricans höll på att 
taga ledningen. Den förekom uti lika stor myckenhet 
som triandra, men de tämligen robusta, rikt förgrenade 
buskarne inkräktade synbarligen på den smärta S. tri- 
andra, som särskildt i snårets inre visade ett förtryckt 
utseende. Ett och annat triandramåWiå hade skjutit 
