89 
upp till samma höjd som S. nigncans, men många hade 
hämmats i sin växt och höllo på att dö ut. I flertalet 
fall. der dessa båda tillhopa bilda bestånd, är emellertid 
den förra till individmängden öfvervägande och utveck- 
lar sig då fullt oberoende af den senare. 
Om sålunda S. daphnoides och S. }iigricans äro ofar- 
liga för aS. triandra, gäller detta deremot icke beträffande 
Alniis. Redan Agardh ’) anmärker, att “ gråalen i Klar- 
elfvens floddal nästan förtränger all annan trädväxt“, 
och om än detta påstående, såsom längre ned skall vi- 
sas, tål någon modifikation, så är det åtminstone i fråga 
om gråalens förhållande till en del Salices berättigadt. 
Uti den ofvan beskrifna strandvegetationen från 
Edebäck följde bakom det rena triandrasnsiTet ett biand- 
snår af S. triandra^ S. nigncans och Alnus. Detta för- 
hållande, att en tnandraioTmsiiioii öfvergår uti en biand- 
formation af denna sammansättning, är inom hela om- 
rådet en den allra vanligaste företeelse. Knappast hafva 
^/7’awc^rc/buskarne hunnit en höjd af omkring 0,5 meter 
och underlaget genom de uppträdande gräsen — Oype- 
raceer och Juncaceer m. fl. — i ytan nått en viss grad 
af fasthet, förrän Alnus uppträder. Den tilltager efter- 
hand i mängd, växer hastigt och slutligen inträffar den 
för S. triandra så ödesdigra öfverskuggningen. Före- 
kommer den gles och spridd inom ^råm(irabestånden, kan 
den väl icke tillintetgöra denna art, men blir dock all- 
tid på grund af sin stora bladmassa, som medför stark 
beskuggning, en besvärlig granne. I bestånd deremot, 
der båda växa blandade om hvarandra i ungefär lika 
mängd, kommer Alnus, när den småningom skjuter i 
höjden, att mer eller mindre fullständigt öfverskugga 
S. triandra och följderna häraf kan denna icke uthärda, 
utan den förkväfves och dör. Denna S. t r iandras un- 
derlägsenhet genemot Alnus, hvarpå jag i Bot. Not. f. 
9 Agardh, Ett nytt växtstiille för Salix Dapltnohlef^^ Villaks i 
Bot. Not. f. 18i9. 
