92 
af sitt glesare förekomstsätt kommer den dock endast 
att utgöra ett underordnadt element uti den täta al- 
skogen. 
Det är emellertid ej alltid gråalen^ som inkräktar 
på och bemäktigar sig den mark, som först tagits i be- 
sittning af S^a/i^rvegetationen. På långsamt sluttande 
stränder, der markens fuktighetsgrad i följd af den låga 
expositionen är betydande (omkring 7 — 8) och någor- 
lunda konstant hela vegetationsperioden igenom, är vis- 
serligen så förhållandet. Men ibland kunna stränderna 
visa ett småkuperadt utseende, beroende på ursprungli- 
gen befintliga ojemnheter i den blottade elfbottnen eller 
en oregelbundet försiggången omlagring af sanden, och 
på dessa småkulliga partier, som höja sig öfver den öf- 
riga marken, samt i deras närhet finner man understun- 
dom, särdeles om de legat fritt exponerade för solvär- 
men, ej al utan tall. Till belysning häraf vill jag an- 
föra ett par exempel. 
I trakten af Yggenäs i Ekshärad undersökte jag d. 
1887 ett område på östra stranden af Klarelfven, som 
der flyter ungefär rakt i norr och söder, hvilket var 
beväxt med en busk- och trädvegetation af Salices^ AU 
nus och Pinus silvestris. Denna vegetation hade syn- 
barligen utvecklat sig utan ingripande från menniskans 
sida och visade nu följande gruppering. 
A det lägsta strandbältet frodades ett tätt triandra- 
bestånd, omkring 100 meter långt och bestående af 1 — 2 
meter höga buskar. I dettas äldsta del höllo Älnus oc\i 
S. nigricans på att arbeta sig fram. Bakom triandra- 
beståndet följde ett blandadt af S. triandra, S. nigricans 
och Älnus utan skarp gräns mellan båda. I detta hade 
gråalens öfvermakt redan gjort sig gällande ; åtskilliga 
t. 0 . m. stora och kraftiga triandrahusksiY hade gått un- 
der i trängseln och S. nigricans röjde i dess tätaste de- 
lar tydliga tecken till vantrefnad. Följde så ren alskog 
med högst obetydliga lemningar af 5'a^i^rvegetation. Hela 
detta parti af stranden sluttade långsamt ned mot elfven 
