93 
ocli uppenbarligen gick utvecklingen här från ren triandra- 
forniation till alskog. Strax söder härom höjer sig ter- 
rängen några få meter och får samtidigt en oregelbunden 
yta, så att här och hvar små kullar af ringa omfång, 
vexlande mellan ett par och 6 å 8 meter i tvärmått, 
höja sig öfver den öfriga marken. Här hade vegeta- 
tionens utveckling gått i annan riktning. På grund af 
det af hälliga läget hade marken ej kunnat kvarhålla vat- 
ten i samma grad som i det af alskogen ockuperade om- 
rådet, fuktighetsgraden var derför en vida mindre (om- 
kring 3 — 4) och de på den torra och hårda ytan upp- 
trädande låga skiktväxterna voro helt andra än de, som 
bilda underväxten uti det nyssnämnda biandbeståndet 
och i alskogen. I biandbeståndet växte: 
rikliga: Aiva ccespitosa, Agrostis vulgaris; 
strödda: Ilieracium umhellatum^ Polgtrichum commune, 
Hgpnuin cordifoliivm, Astropkglliim honiuni; 
spridd: Galhim palustye, Hypniim Schreberl; 
enstaka: Alajantlienmm, Vaccinmm idiginosum, Trien- 
tedis och Solidago. 
I alskogens slutna växtmatta växte bl. a. ymnigt 
MajantJiemum^ Angelica silvestns, Viola pcdiistris, Aira 
ceespitosa, Agrostis vulgaris^ Rumex Acetosa, Lnzida cam- 
pestris, Stellaria gramminea samt tufvor af Polgtrichum 
conmmne. 
Här på den något högre exponerade lokalen sakna- 
des de flesta nyssnämnda, hvaremot förekommo: 
rikliga: Agrostis canina, Ilieracium umbellaturn, Eu~ 
plirasia officinedis ; 
strödda: Antennaria dioica, Polgtrichum pilosum, Cla- 
donice : 
spridda: Hieracium Auricula, Festuca ovina, Peltigera 
canina, Peltidea aphtJiosa; 
enstaka: Chamcenerion och Ccdluna. 
Att platsen ursprungligen burit oblandad Sedix- 
vegetation, torde man få sluta af S. daphnoides’ när- 
varo ; äfven S. nigricans förefans, men uti mindre mängd. 
