103 
cinclidioides^ Hijpnum eordifolium, H. acutifoliwm, II. 
uncincitiim, Ambhjstegiwm examdatiim och Poldia alhicans. 
Af de olika formationerna har triandraiovmsiiioTiQn 
den ojemförligt fattigaste underväxten, hvad såväl arter 
som individer angår. Jemför man tvenne lika gamla, 
rena bestånd af S. triandra och 8. daphnoides, befinnes 
det senare hysa en afgjordt rikare och tätare underväxt 
än det förra, beroende på dels att daphnoidesh\\.^'kdxaQ 
vanligen stå betydligt glesare, dels att de i följd af 
kvistarnes och bladens olika ställning äro vida mindre 
skugg-gifvande än hvad förhållandet är inom triandra- 
bestånden. 
Uti biandformationerna genomgår iinderväxten små- 
ningom betydande förändringar på samma gång som den 
blir allt rikare och fullständigare. Equiseta försvinna 
alldeles, Cyperaceerna och U?«ic?isarterna aftaga märkbart, 
under det att särskildt Gramineerna tilltaga i både art-= 
och individrikedom. På en del ställen kan man tydligt 
se, huru Carices efterträdas af Juncaceer^ isynnerhet J. 
-filifonnis, hvilka i sin tur få vika för de egentliga grä- 
sen. Till de lokala variationerna härvidlag bidrager i 
främsta rummet markens vexlande fuktighetsgrad. Denna 
blir ock väsentligen bestämmande för underväxtens fram- 
tida beskaffenhet. Komma Sa^iirformationerna att aflösas 
af alskog, förändras underväxten successivt till en tät och 
yppig växtmatta af vexlande, alltid artrik sammansätt- 
ning, på hvilken det blefve för vidlyftigt här ingå. Der 
återigen, hvarest på >Sn/i^rformationerna följer tallskog, 
kommer den att undergå en serie af förändringar, som 
till sist kulminera i bildandet af en med mossor (Poly- 
tricha, Hypna m. ff.) uppblandad lafmatta, bestående huf- 
vudsakligen af CladoniaiovmQv (af underslägtena Cladina 
och Cenomyce), Peltigera och Peltidea, och hvari endast ett 
obetydligt antal fanerogamer, såsom CaUiuia^ Antennaria- 
dioica, Vacclnium vitis idcea, Festuca ovina^ Calamag rostis 
epigejoS; Ag rostis canina och några få ytterligare hnna 
trefnad. 
