2 !) 
Experimer-telní zvýšení těchto látek u psů v hladovění a po krmení 
nenalezl. 
Konečně dlužno zmíniti se o látkách přimíšených k moči z ostatních 
cest urogenitálních. Pomíjím přimíseniny krve při menstruaci a hnisii 
při zánětlivých processech tractu genitálního se týkající. U muže často 
přimíšeny bývají spermat ozoa a bílkovin se spermatem vyloučené. 
S 1 o w n o í P) nalezl albumosu podobnou, jaká nachází se v tekutině 
spermatu, případě spermatorrhoei. Tato k 3 'selinou sulfosalicylovou se 
sráží, při zahřátí zákal mizí. 
V substanci neclial 3 'sující nalézá se též něco pravé bilkovin 3 ^ nejspíše 
senimalbumínu. Po rozpuštění vločky, nubeculy ammoniakem dává ne- 
rozpustný v něm zbytek typické reakce bílkovin, jak srážením tak i ba- 
revné, zda ještě jiná část vázaná na nukleinovou kyselinu — nukleo- 
albumín je přítomná, zůstává nerozhodnuto. Množství tohoto albuminu 
je velice malé a obnáší asi 0-02— 0-08 g v litru. 
Konečně dlužno zmíniti se o oxyproteinových kyselinách v moči, 
jichž chemická individualita posud není úplně zjištěna a o nichž nevíme 
jak dalece jedná se o fysiclogické a pathologické hranice vylučování jich. 
0 významu jich také posud nic známo není. 
Pathologickou albuminurii lze rozdělili ve dvě skupiny, albuminurie 
beze změn ledviných a se změnami respective zánětem jich sdružené. 
Přidržím se hlavního rozdělení dle druhů bílkovin vždy zřetel na 
toto klinické rozdělení maje. 
Bílkovina kyselinou octovou srazitelná, nalézá se v moči hlavně jen 
tehdy, přítomen-li i albumin a globulín v hojnějším rozsahu, je velice 
zřídka a to u orthostat. albuminurii samostatnou. 
Nikdy látka tato nemohla býti isolována do té mír 3 /, aby podstata 
její se vší určitostí mohla býti zjištěna. Dle toho liší se názory o ní značné 
a brzo pokládána za mucín, jindy za nucleoalbumín, nucleohiston ba 
1 globulín. O mucín se nejedná, jak dle dříve řečeného je pravděpodobné. 
Rozhodnouti, která z těchto látek kdy sraženinu onu dává, je dosti ne- 
snadno. Nukleoalbumín nalezl jsem moči zvlášť akutních zánětlivých 
processů ledvinných skoro konstantně. Soudím tak dle přítomnosti fosforu, 
pak rozpustností ve koncentrovanějších roztocích octové a srazitelností 
nasycením síranem Kmečnatým. Používal jsem k tomu methody Spaethovy: 
po zředění moče vodou (asi trojnásobným) přidáním octové do 2 %q, od- 
filtrováním sraženin 3 ^ promytím a rozpuštěním v zřed. ammoniaku. 
Roztok při .3(P nasycen ammonsulfátem, sraženina vc vodě rozpiišténá, 
octovou opět sražená. Nyní po tavení se sodou a ledkem dokázaná pří- 
tomnost fosforečné kyseliny. 
1) Uber einen eigenartigen Eiweifikórper des normalen Urins. Kiisski Wratscb„ 
1906 č. 7. Citov. z Centralbl. f. Stoffwechsel. 1906. č. 14. 
Vil. 
