14 
její dorsální část pak nasedá hrot dens epistrophei, jenž má na sagittálním 
průřezu otupené trojhranný tvar; jeho dorsální strana je lehce konvexní, 
krytá perichondriem, splývajícím se základem lig. transversum atlantis; 
ventrální plocha je mírně konkávní, je pak těsně přiložena a hustým vazi- 
vem spojena s ventrálním okrajem for. occip. magn.; distální plocha hrotu 
epistrofeu je přirozeně tvarem svým adaptována horní ploše těla atlasu; 
kde tato oblou hranou přechází v plochu ventrální atlasu, je spojena též 
hustým vazivem s ventrálním obloukem, což již výše zmíněno. Sluší 
vytknouti, že relathmími poměry velikostními se veškeré součásti pod- 
statně odlišují od poměrů definitivních. Posunuta více k ventrální straně 
zubo vitého výběžku, probíhá jím chorda dors. vinutě, vykazujíc četné 
záhyby též ve své volné části mezi tupým hrotem uvedeného výběžku 
a chrupavkou occipitální. Histologicky odlišuje se chrupavka dens epistro- 
phei od chrupavky těla atlasu tím, že jsou v ní buňky hustěji vedle sebe 
uloženy, základní hmoty je tu méně, běží tudíž o chrupavku mladší; na 
to pak jsou buňky chrupavkové ve vrstvě nejproximálnější těla atlasu 
uspořádány v pruzích parallelních s obrysem horní plochy. Vazivový 
apparát dens epistrophei je vyvinut. 
Hlava embrya s ventrodorsálním průrněrem 20 mm. 
V chrupavce occipitální počala již ossitikace v okolí canalis hypo- 
glossi, a sice laterálně na spodní straně chrupavky a proximálně od ven- 
trálního okraje, rozšiřujíc se směrem k rovině střední, takže posléze zbývá 
■chrupavčitý jenom ventrální okraj for. occip. inagn.; ossifikace zasáhla 
též dorsální obloidcy atlasu a epistrofeu, až na jejich střední část. Tělo 
epistrofeu se zubo vitým výběžkem poměrů definitivních skládá se u tohoto 
embrya ze 3 částí, jež jsou na povrchu od sebe odděleny rýhami na straně 
ventrální i dorsální; část nejproximálnější nezůstává svým objemem za 
částí střední, tělem atlasu, a distální, tělem epistrofeu; na povrchu těchto 
dvou lze na více místech postřehnouti více méně hluboké jako vyhlodané 
jamky, do nichž bují vazivo s cévami. Hrot sklání se mírně konkávní 
plochou za ventrálním okrajem for. occipit. magn. a přečnívá týž kraniálně 
svou tupou špicí. Těla obou dvou prvých krčních obratlů a obratle occipi- 
tálního dají se od sebe rozlišiti histologickou skladbou a hranicemi: nej- 
proximálnější tělo má poměrně nejméně, tělo epistrofeu nejvíce základní 
hmoty, zároveň nejvíce splynulých chrupavkových tor beček; hranice 
jsou podmíněny řadami chrupavkových buněk na podélnou osu splynulých 
těl obratlových, postavenými kolmo a mezi nimi souběžnými trámci 
hyalinní hmoty základní; z perichondrální vrstvy vnikají sem jemňounká 
vlákna vazivová; nejurčitěji jsou znatelný hranice v bezprostředním okolí 
chorda dors., na periferii ponenáhlu mizíce. Pokud jde o polohu hranic mezi 
tělem occipitálního obratle a atlasu, odpovídá distálnímu okraji arcus ant. 
atlantis, spadajíc v jednu roviuu s hranicemi kloubu mezi dens epistrophei 
a zmíněným obloukem. 
XI. 
