21 
Největší počet těchto úchylek v blízkosti for. occipit. magn. nemá 
ničeho společného dle K o 1 1 m a n n a s assimilací atlasu, dá se pak 
uvésti ve vztah s nadměrným vývojem postotického obratle. Kaudální oddíl 
primordiálního skeletu occipitálního je založen ve formě několika tru- 
pových prvoobratlů; ve stejné výši s ganglicm n. hypoglossi objeví se 
komplex prvoobratlvi, u amniot tří; tento komplex přetvořuje se v myo- 
tomy, z posledního pak vzniká na mediáhrí straně základ oblouku primitiv- 
ního obratle, k čemuž přistupuje chrupavčité tělo; toto stane se později 
nezřetelným, mizíc ve vytvořující se primordiální lebce (F r o r i e p 1882 
a 1886). Tento přechodně se objevující obratel byl nazván ,, obratel occi- 
pitální"; je nej mohutnější ze všech postotických anebo praecervikálních 
základů obratlových. Kraniovertebrální hranice stávají se zřejmý occi- 
pitalisací prvoobratlů či occipitogenesou; ze somitů 3 occipitálních prvo- 
obratlň, zjištěných u ssavčích embryí, pocházející mesenchym zhušťuje 
se a při kaudálním konci posledního jako jednotné occipitale later. živé 
vzrůstá poměrně náhle ve směru laterálním a dorsálním; těmto 3 prvo- 
obratlňm přísluší vhodně název tvorných elementů záhlaví, snad i název 
occipitoblastů. 
Těchto objevů používá K o 1 1 m a n n, aby vyložil některé varianty 
na kosti tylní, a to na podkladu praeparátu ze sbírky basilejské; labium 
ant. for. occipit. magn. vyzvědá se, vzbuzujíc dojem do týlní kosti zaujmu- 
tého předního obloiiku atlasu s dobře vyvinutým tuberculum ant.; před 
touto vyvýšeninou táhne se od jednoho canalis n. hypoglossi k druhému 
sulcus ambiens, na obloukovitou pak tuto vyvýšeninu nasedá condylus III. 
Kondyly týlní ventrálně se k sobě nápadně blíží, připravujíce takřka 
poměr, jenž resultuje z úplného jejich splynutí, totiž processus condyloideus 
impar (reptilia, amphibia, dle Fischera u krtka). Od obou kondylů 
laterálně prostírají se kostěné nepatrné troj hrany, upomínající na proč. 
transversi obratlů. Stopy arcus post. occipitálního obratle jsou též znatelný, 
obě jeho polovice však nedosahují střední čáry, zaujímajíce, resp. ohraniču- 
jíce incisura marginalis post. Vedle toho existuje zde canaliculus chordae 
a rozdělený canalis n. hypoglossi. Tyto útvary v okolí for. occipit. magn. 
považuje K o 1 1 rn a n n za rudimenty posledního postotickélio obratle, 
mizícího při tvorbě záhlaví; K o 1 1 m a n n používá výrazu ,,manifestace“ , 
aby jím vyjádřil známky, jimiž zračí se embryonální význam occipitálního 
obratle na lebce dospělého: condylus III., labia for. occipit. magn., massae 
later., přepážka canalis n. hypoglossi. Podobný případ publikoval C a 1 o x i, 
dále Zoja anomálii, vzbuzující domnění 2 atlasů; právě tento případ 
je dle Kollmanna důležit jako nesporný důkaz manifestace occipi- 
tálního obratle; nebylo by správno mluviti o interkalaci krčního obratle 
mezi occiput a atlas, ježto dle pojmu interkalace běží pak o vsunutí celého 
segmentu (R o s e n b e r g); s takovým výkladenx v rozporu je neúplnost 
zde se nalézajícího occipitálního obratle, neboť musil by zde býti úplný 
isolovaný atlas. 
XI. 
