[30 
srůstání do lebky zaujmntých sklerotomů zasáhl abnormálně i sklerotoin 
prvého segmentu krčního, z něhož vyvíjí se atlas, za časné periody embryo- 
nálního vývoje. V poslední skupině případů je atlas v nej různější* míře 
redukován, až takřka neznatelně do os occipitale zaujmut. R o s e n b e r g, 
Stohr a Froriep proslovili názor, že u některých tříd obratlovců 
získává krajina occipitální primordiálního krania přírůstku, splývajíc se 
základy obratlů krajiny krční; Stohr pak formuloval větu, že lebka se 
stále posunuje kaudálněji. 
Dle S w j e t s c h n i k o w a je nesporno, že jde při assimilaci 
atlasu o nedostatečnou differenciaci nejproximálnějšího obratle krčního, 
vyznačeného patrnou variabilitou jako obrate] přechodní. U amniot 
(i u člověka) jsou hranice lebky pevný, posunujíce se distálněji toliko u ryb 
(Gaupp). Dle Swjetschnikowa je assimilace atlasu zjevem 
variability progressivní, manifestace obratle occipitálního regressivní, což 
souhlasí potud s B o 1 k e m, že kraniovertebrální hranice jsou na skeletu 
oscillující. 
Udání o častosti assimilace atlasu kolísá mezi 0'2% — 50%. 
Opíraje se o případ K o 1 1 m a n n e m popsaný, rozvádí S w j e t s c h- 
n i k o w trojí výklad manifestace occipitálního obratle; je to proatlas 
(C u n n i n g h a m), manifestace occipitálního obratle, vysoký stupeň 
assimilovaného atlasu (B o 1 k). 
Proatlasem rozumějí se rudimenty obratle uloženého mezi atlasem 
a occiput. B a u r udává takové zbytky zakrnělého obratle u krokodilů, 
Rhinocephala, Lacertilia i Mammalia (Erinaceus) ; sluší však vytknouti, 
že rudimentární proatlas jeví sklon k assimilaci s atlasem, nad to pak chybí 
doklady embryologické, že proatlas existuje. U lidských embryí neupomíná 
nic na proatlas; T r o 1 a r d udává, že u dospělých v 17 % uprostřed mem- 
brána obturatoria post. lze nalézti malý se zadním obloukem atlasu parallelní 
oblouk; S w j e t s c h n i k o w má za to, že zde neběží o proatlas, nýbrž 
o útvar snad identický s occipitálním obratlem. 
Proti názoru Bolkovu o vysoké assimilaci atlasu svědčí: distální 
kloubní plochy massae later. souhlasí tvarově s kloubními plochami proč. 
condyloidei, kdežto při assimilaci atlasu mají tvar distálních ploch atlasu, 
jsou kulaté ploché; dále je při assimilaci atlasu konstantní spatium atlanto- 
occipitale ant. aneb jeho stopa, for. transversarium a sulcus art. verte- 
bralis. 
Na podkladu případů v literatuře popsaných považuje S w j e t s c h- 
n i k o w třetí kondyl za část odpovídající přednímu oblouku occipitálního 
obratle; abnormní poměry canalis n. hypoglossi doličují dle Swjetsch- 
nikowa manifestaci occipitálního obratle, představuj eť kanál ten 
soubor foramina intervertebralia; přepážky v něm pak jsou zbytky po 
srřistu occipitálních obratlů. 
Jak dokázal F r o r i e p, zachovává poslední v lebku zaujmutý 
obratel jím nazvaný occipitální dlouho svoix samostatnost, následkem 
XI. 
