34 
na mysli definici proatlasu, jak ji podává S w j e t s c h n i k o w, není 
pravděpodobno, že rudimenty obratlové v daném případě jsou zbytky 
proatlasu, neboť jsou těsně vazy spojeny s kostí týlní, nejevíce tendence 
splynouti s atlasem. Na podkladu prací Froriepových a Weissovy 
stanoveny známky, jimiž zračí se u dospělého embryonální význam occi- 
pitálního obratle (K o 1 1 m a n n, S w j e t s c h n i k o w) ; dle v. S c h u- 
machera jde v jeho případě o rudiment zadního oblouku occipi- 
tálního obratle, po obou stranách velkého otvoru týlního volné a stejno- 
směrné se zadním obloukem atlasu; kdyby byly splynuly s os occipitale, 
přispěly by jako značně prominuj ící labia k prohloubení fossae condyloideae, 
jak je tomu u všech dosud popsaných případech manifestace occipitálního 
obratle. Že zpruhy nedosahují střední čáry, dalo by se vyložiti, že právě 
při manifestaci occipitálního obratle incis. margin. post. považuje se za 
znak charakteristický, čili oblouk occipitálního obratle zůstává otevřen, 
jak je tomu nezřídka i na atlasu; na pravé straně vycházela asi ossifikace 
ze 3 samostatných bodů. z čehož se vyvinuly 3 samostatné zpruhy. Dále 
je asi pravděpodobno, že i pruhy vazivové, vyzařující do fibrocartilago 
basilaris, jsou nezkostnatělé zbytky rudimentárního oblouku occipitálního 
obratle, čemuž nasvědčuje dle v. Schumachera ůpon m. rectus 
cap. lat. (vlastně m. intertransversarius mezi atlasem a occipitálním 
obratlem). Massae later. occipitálního obratle zaujímají dle v. S c h u- 
m a c h e r a mnohem větší okrsek a vedle kondylů sluší k nim přičísti 
i proč. paracondyloidei. 
Tubercula basilaria. ohraničující incis. margin. ant., sluší považovat! 
za části oblouku occipitálního obratle přední či hypochordální, uprostřed 
kostěně se nespojivší. Toho dokladem jsou případy, kde přední labia 
ťor. occip. m. jsou v různém stupni vyvinuta; jsou to zpruhy, táhnoucí se 
ventrálně od kondylii podél for. occipit. m. a končící zduřeně v tubercula, 
proč. basilares, proč. papillares; ve střední jsou hrbolky ty někdy splynuly, 
jindy ani k sobě nedosahujíce; mezi oběma extrémy jsou četné přechody. 
Splynou-li tub. basilaria úplně ve střední čáře, vzniká tím tub. anterius 
occipitálního obratle, aneb při silném vývoji condylus tertius, mající 
na zadní a dolní ploše kloubní jamku pro dens epistrophei; z toho 
usuzuje v. Schumacher, že nejméně jeden druh condylus III. dá se 
odvoditi od ossifikace předního oblouku occipitálního obratle. Toho názoru 
byl již C h i a r u g i, jenž rovněž považuje tuberc. basilaria a cond. 
tertius za různé stupně vývoje ossifikace hypochordální zpruhy occipi- 
tálního obratle, s čímž souhlasí i jiní autoři. Kdežto obyčejně nasedají 
tub. basilaria na spodní plochu kosti týlní při předním okraji for. occip. 
magn., jež nejeví žádné incisura ant., je v případě v. S c h u m a c h e r o v ě 
mezi oběma tubercula defekt, do něhož zanotuje se lig. apicis dentis; po- 
něvadž tento vaz vyvíjí se z chorda dors., mohl tudíž defekt v okolí jeho 
ůponu vzniknouti jedině tak, že v bezprostředním okolí chordy vyvinula 
se ossifikace toliko jednostranně, vytvořivši střechovitou vyvýšeninu;. 
XI. 
