41 
obratel (occipitální) páro vitého původu a kraniálně oddíl, jenž jeví sice 
některé znaky z vývoje obratle, vznikl však, jak se zdá, splynutím něko- 
lika základů obratlových, jejichž počet je nejistý. Occipitální krajina 
vykazuje v prvých stadiích svého vývoje vztahy k chorda dors. právě 
jako páteř. Condyli occipitales, dosahující na definitivní lebce mnohem 
většího rozsahu než na chrupavčité, vznikají z kaudálního oddílu střední 
části, z těla occipitálního obratle; byla-li by tato domněnka potvrzena, 
odpo^’ídala by pars basilaris zdánlivě nerozčleněnému oddílu lebky embryo- 
nální. Na zevní straně portio lat. mocně vynikající příčná hrana vzniká 
z oblouku occipitálního obratle a dává původ proč. jugularis. Těmito 
nálezy dochází svého potvrzení věta F r o r i e p o v a, že occipitální kra- 
jina představuje u člověka pravý spinální oddíl lebky. 
V další své práci studoval L e v i otázku vývoje krajiny occipitální 
komparativně-anatomicky, aby objasnil anatomické variace v krajině té 
přicházející. Z vyšetření jeho na materiálu lidském budiž uvedeno ; 
u embrya 13'5 mm nalézá se ve výši 1. cervikálního nervu, mezi obloukem 
prvého obratle a základem occipitálním zóna, obklopující chordu a táh- 
noucí se bez hranic až k základu occipitálnímu, kdežto oblouk prvého 
obratle je od tohoto dobře oddělen. Plotna occipitální je tvořena 2 zá- 
klady, uloženými po stranách chordy, podobné skladby, jaké jsou těla 
obratlů cervikálních, jež nejsou ještě chrupavčitá. Na ventrální straně 
těchto základů táhne se hypochordální oblouk. Oblouk occipitální je 
založen, těla tohoto obratle, více méně rudimentární, splynula v jednotnou 
massu, jež je hlavním základem ploténky occipitální. U embrya 25 mm 
zasahuje hrot zubu epistrofeu až do roviny plotny occipitální, není s ní 
však v kontaktu. Dle L e v i h o zdá se býti dokázáno, že u mnohých 
specií kaudální část základu occipitálního, precisněji část těla occipitálního 
obratle, assimiluje se zubu epistrofeu. 
Z literatury, jež na člověka se nevztahuje, budiž stručně zmíněna 
práce Weissova a Gauppova. 
W e i s s vyšetřoval vývoj occipitální krajiny na úplné sérii embryí 
bílé krysy í shledal, že v okrsku mezi základem atlasu a occiputu vyvíjí se 
z perichordální vrstvy základ rudimentárního postoccipitálního těla obrat- 
lového, jenž přemění se v chrupavku, srůstá s tělem atlasu a tvoří hrot 
dens epistrophei; tento základ je bud rudiment proatlasu aneb rudimentární 
tělo occipitálního obratle. Pokud jde o základ occipitálního obratle, vyvíjí 
se tu hypochordálně založený oblouk bez těla obratlového a je zaujmut 
do lebky. 
Hlavní závěry G a u p p o v y jsou: Chrupavčitý atlas vzniká 
u echidny jako u ostatních ssavců splynutím obou vystupujících částí 
prvního primitivního oblouku obratlového s hypochordální zpruhou, jež 
chrupavko vátí ze 2 center; ve stadiu vazivovém dá se zjistiti základ rudi- 
mentu žeberního, úplně pak zacházejícího. Dens epistrophei zaujímá 
v sobě netoliko tělo I. obratle, nýbrž materiál před tímto uložený, snad 
XI. 
