44 
2. Že canalis hypoglossi je soubor foramina intervertebralia, do- 
svědčují přepážky v něm vazivové i kostěné. Can. hypoglossi sin. byl 
v 59 případech jednotný, v 17 neúplně a v 21 riplně rozdělen; analogicky 
je can. hypoglossi dext. v 60 případech jednotný, v 15 neúplně a v 21 úplně 
rozdělen; vzájemný vztah na obou stranách je velmi rozmanitý. Vysky- 
tuje se tudíž přepažení can. hypoglossi úplné as v 24%, přepažení vůbec 
v 37% (dle Poirierovy učebnice asi v 15%). Při rozděleném can. 
hypoglossi běží pravidlem o menší kanálek proximoventrální a větší disto- 
dorsáhrí, což je ve shodě s tím, že kořenům n. hypogk, jak již výše podo- 
tčeno, distálně násile přibývá, kořen nejdistálnější pak bývá nej mohutnější; 
ve 2 případech bylo zjištěno, že distální kanál byl menší ventrálního. 
Ve větším kanálku bývá někdy podružně odštěpen ještě jeden menší, 
takže pak snad každý z obvyklých tří kořenů má svůj vlastní prostup. 
Ventrální část can. hypoglossi muže býti vytažena v jemnou skulinu, 
jež snad je prvým náběhem, aby vytvořil se samostatný kanálek. Vedle 
přepážky kostěné, jak uvedeno, přichází i vazivová, již lze považovat! 
za poslední zbytek přepážky vůbec. Can. condyloiders bývá spojen s can. 
hypogk, tento pak s for. jugulare, takže je can. hypoglossi použito jako 
venosní dráhy odvádějící krev z dutiny lebeční na venek; v jednom případě 
zastoupen byl can. condyloideus několika kanálky, spojenými s can. 
hypoglossi. 
3. Condyli occipitales jsou ve své formaci, velikosti i vzájemných 
vztazích rozměrových značně měnlivý; vedle typického tvaru je častou 
forma uprostřed súžená a více méně širokou drsnou hranou zde opatřená; 
opačně je styčná plocha právě uprostřed nej širší. Od vysokých hrbolů 
kloubních, silně konvexních až skoro v úplně ploché jsou četné přechody, 
právě tak jako ve tvaru od elliptického, k oválnímu s užším koncem ven- 
trálně, jiudy dorsálně směřujícím, ke kulatému i zaobleně troj brannému; 
v souhlasu s výškou je různý stupeň sklonu kloubní plochy se strany 
laterální k mediální. 
Variace tyto týkají se různých individuí, než i na téže lebce, jako 
při can. hypoglossi, mohou na obou stranách býti poměry odlišný. Jeden 
kondyl často přesahuje druhý svou délkou, zejména má na tento rozměr 
vliv, je-li vyvinut silněji proč. paracondyloideus. Dorsální část hrbolu, 
týlního je často vyhloubena a na okrajích valovitě zvýšena. 
Od ventrálních okrajů occipitálních kond}dů táhnou se směrem 
k tuberc. pharyng. více méně ostře vyznačené hrany, končící někdy blíže 
střední čáry v proč. basilarcs, jež mohou splynouti v jednotný condylus III. 
jako při zřejmé manifestaci occipitálního obratle. Kdežto zmíněné hrany 
nejsou řídkými, objevují se zmíněné hrbolky a condylus III. poměrně 
vzácně; srovnámedi tyto nálezy s výše popsanými za vývoje, souhlasí 
s údaji L a c h i h o, C. h i a r u g i h o a M u s u m e c i h o, že condylus III. 
odpovídá části primitivního occipitálního obratle, a sice jeho přednímu 
oblouku, resp. hypochordální zpruze. 
XI. 
