8 
parenchyna (tab. 2., obr. 20). Později se poněkud zakulatí, současně vznik- 
nou na jich povrchu nízké tupé hrbolky (tab. 2, obr. 21, 22, 27) a mezi 
jednotlivými buňkami objeví se mezery (interceluláry). Ale buňky se přes 
to nerozpadnou, nýbrž zůstávají spolu spojeny, třeba původní zevní 
společná blána dávno se byla již rozpustila a ztratila. Buňky tyto jsou 
jednojaderné, jádra jich však těžko lze dobře zbarvili, ježto blána jich ne- 
vpouští barvivá dovnitř. Jádro zprvu leží při periferii buňky (tab. 2, obr. 20), 
později v centru (obr. 22, 23, 28 a). Blána jich je jednoduchá, bezbarvá, 
nebo žlutá až nahnědlá. Hrbolky jsou někdy nestejně veliké a nepravidelné 
(tab. 2, obr. 28 a, b). Na optickém průřezu jeví se buňky tyto slabě hvězdi- 
čkovitými. 
Vždy leží větší počet těchto buněk pohromadě ve skupině. Tvoří 
skupiny tvaru velmi variabilního. Bud tvoří destičky jedno- nebo více- 
vrstevné (tab. 1., obr. 10), tvaru okrouhlého, podlouhlého. Jindy jsou zcela 
nepravidelného tvaru, což souvisí 
jednak se tvarem hostitelské buňky, 
jednak s tvarem původního nahého 
těla vegetativního (text obr. 6, tab. 
2., obr. 9, 11). Uspořádání takové, 
jaké v textovém obr. 2 je znázor- 
něno, poukazuje zajisté k tomu, že 
skupina buněk vznikla z vegetativ- 
ního těla, které tvořilo nástěnný 
povlak, jaký znázorněn je v text. 
obr. 3 nebo v obr. 2, tab. 1. 
Buňky právě popsané považuji 
za trvalá sporangia a skupiny jich 
za sporangiosory. Vznikají z jednot- 
ného těla vegetativního, jež se nej- 
prve obklopí společnou blanou, načež se segmentuje. Jednotlivé buňky se 
opatří blanou speciální. 
V těchto sporangiích vznikají zoospory. Dříve než tak se stane, spo- 
rangia poněkud naduií a poněkud se zaokrouhlí (tab. 2., obr. 24, 25). 
V leckterých případech bylo možno stanovití, že se obsah jich — a sice 
jádro i cytoplasma — rozdělí ve větší počet partii (tab. 1., obr. 10 a, tab. 2., 
obr. 27). Pak se vytvoří na některém místě blány okrouhlý otvůrek a zoo- 
spory vyrejdí ven. V jednom případu pozoroval jsem ve sporangiu 4 zoo- 
spory. Zda-li však počet jejich je konstantní, nemohu udati. 
Velmi vzácně nalezl jsem ojedinělá sorosporangia (obr. 28 a, tab. 2), při 
čemž snad se jednalo o sporangium, které při preparaci od ostatních bylo 
odděleno. Vzácně mezi sporangiemi normální velikosti shledal jsem ojedi- 
nělá sporangia větší (tab. 2, obr. 2). Vyprázdněná sorosporangia zůstávají 
nafouklá (fab. 2., obr. 24) anebo se scvrknou (tab. 1, obr. 9 a). 
Obr. 4. Korová buňka s mladými, kula- 
tými Sorolpidiemi. 
XII. 
