13 
jako u Sorolpidia. Vegetativní mitosy jeví tytéž zvláštnosti, totiž persi- 
stenci dělícího se jadérka (Karyosomu), také poměry centriol jsou 
identické (sr. F a v o r s k i j 1910). Ale i reproduktivní dělení jsou u obou 
organismů stejná, vyznačují se totiž ve srovnání s dělením vegetativním 
tím, že jadérko při nich zmizí. Kdyby Sorolpidium tvořilo pouze sporangio- 
sory a kdybychom neznali jich klíčení, mohli bychom je přímo v rod Plasnio- 
diophora zařaditi, při čemž bychom považovati museli sorosporangia za 
spory (výtrusy). 
Třeba si však všímnouti také rozdílů. Plasmodiophora nevytvořuje 
kolem svého těla jednotné blány, když se chystá k rozplozování (sporu- 
laci). To však by mohlo souviseti se způsobem jejího života. Žije v pleromu, 
tedy v pletivu na venek chráněném, kde není vystavena nebezpečí vy- 
schnutí, jak k tomu také L o t s y (1907, str. 403) poukázal. Dále je zají- 
mavo, že rod Sorosphaera s Plasmodiophorou úzce příbuzný takovou blánu 
před sporulací vytvořuje. 
Dosud se mělo za to, že amoeby Plasmodiophory, jsou-li ve větším 
počtu v jedné buňce přítomny, spolu splývají. Ale dle M a i r e a a T i- 
sona (1909) není takového splývání v plasmodium, jednotlivé amoeby 
při svém vzrůstu pouze se těsně k sobě přiloží a svou individualitu jeví 
v tom, že v každé mitosy se dějí současně, ale v různých amoebách téže 
buňky jeví různá stadia. 
Prowazek (1905) popsal pro Plasmodiophoru rozpad amoeb 
v jednojaderné partie, které pak po dvou prý splývají, načež i jádra splynou. 
Právem Maire a Tison (1909) pochod ten energicky popírají. 
Prowazek byl uveden v omyl některými nepravidelnostmi, jež se 
přiházejí při sporulaci Plasmodiophory hlavně na periferii nádorů, jak jsem 
se mohl na svých preparátech dobře přesvědčit!. Při těchto abnormitách 
jedná se o vznik různě velkých spor, jež jsou však vždy větší nežli spory 
normální. Takové abnormity popisuje také Favorskij (1910). 
Nejnověji objevily se důležité práce o cytologii rodu Sorosphaera 
a sice od Mairea a Tisona (1909), dále od Blomfielda a 
Schwartze (1910) a od Schwartze (1910). Sorosphaera V ero- 
nicae stejně jako Sorosphaera Junci Schwartzem popsaná shodují 
se ve mnohých poměrech vývoje a cytologie s Plasmodiophorou a následkem 
toho i se Sorolpidiem. Původně jednojaderné nahé amoebky vyvinují se 
v hostitelské buňce ve mnohojaderné vegetativní tělo, jádra se v něm 
dělí současně a sice zprvu tak jako u Plasmodiophory při vegetativních 
mitosách, t. j. karyosom persistuje a dělí se. Jednotlivé amoeby nesplý- 
vají ve plasmodium, spíše se dělí vegetativně (schizogonie). Reproduktivní 
dělení počínají zmizením, karyosomu, ňarvitelná substance prý z největší 
části vyjde z jádra do cytoplasmy. Pak následují dvě dělení reproduktivní, 
která považují Maire a Tison za allotypická, B 1 o m f i e 1 d a 
Schwartz za typická. Cytoplasma se na konec rozpadne v jednoja- 
XII. 
