14 
děrné partie, které zprvu jsou nepravidelně uspořádány, později však se 
sestaví v dutou kouli a blanou opatří. Klíčení těchto výtrusů není známo. 
Podobně se chová Sorosphaera Junci. Žije v rhizodermis nebo v kůře 
kořenů některých druhů r. Jiincus, ale nezpůsobuje ani hypertrofie ani 
hyperplasie hostitelských buněk. To souvisí jistě s neaktivností těchto 
buněk, které záhy ztrácejí schopnost k dělení (Schwartz 1910, p. 518). 
Schwartz pro Sorosphaera Junci popisuje tolikéž schizogonii, t. j. 
vegetativní dělení anioeb. Vegetativní dělení jaderná jsou zcela podobna 
dělení u Sorosphaera Veronicae. Před sporulací zmizí karyosom v jádrech, 
cytoplasma stane se bohatou chromidiemi. Pak se rozpadne plasma v jedno- 
jaderné amoebulae, v nichž odehrají se dvě jaderná dělení, amoebula se 
rozdělí ve 4 buňky jednojaderné, z nichž každá se opatří blanou a stane 
sporou. Podobný rozpad plasmy v amoebuly popisují B 1 o m f i e 1 d 
a Schwartz též pro Sorosphaeru Veronicae, dle Mairea a Ti- 
sona děje se bělem, prvního děleni vegetativního. Také Sorolpidium 
jeví podobné anroebulae. Moje obr. 35, 36, tab. 2. odpovídají úplně obr. 17 
a 23, jež podává Schwartz. Materiál tohoto autora však zdá se býti 
vhodnějšínr ke sledováirí osudu aiuaebul. 
Spory u Sorosphaera Junci uspořádají se v duté koule nebo protáhlé 
útvary, mohou však zůstati též v jednoduchých řadách, pak jeví nápadnou 
podobnost s poměry u Rhi zorný xa radicicola B o r z i, jak to ze srovnání 
obrazů Borzi-ho a Schwartze okamžitě vysvitire. Podivno, 
že si dosud nebylo shod luezi oběma rody Rhizomyxa a Sorosphaera všimnuto. 
Považrrji vskutku za vysoce pravděpodobno, že Sorosphaera a Rhizo- 
myxa vlastně patří do jednoho rodu nebo aspoň blízko k sobě, rreboť uspo- 
řádání výtrusir vehrri závisí na tvaru buněk a též u Rhizomyxy silně varíruje. 
Bohužel neznáme klíčení výtrusů u Sorosphaery. U Rhizomyxy jsou to 
sporangia, neboť ze zdánlivých výtrusů vznikají 1 — 3 zoospory. Ivdyby 
tomu tak bylo též u Sorosphaery, nrohli bychonr ji uvésti v bližší příbuzenství 
s Rhizomyxoii a tedy též s Myxochytridineami. Pak bylo by nutno i rod 
Plasmodiophora uvésti v souvislost s Chytridiaceami. Její výtrusy vlastně 
by představovaly výtrusnice, jež však tvoří jen jednu zoosporu. Známe 
u řas řadu analogií k tomu. Plasmodiophora by byla Myxochytridinea, jež se 
rozplozuje pouze irronosporními sporangienri, lépe řečeno, jenom tento 
způsob rozplozování je pro ni zírám. Také pro Sorosphaeru jsou známy 
pouze sporairgiosory. O rodu Tetramyxa víme příliš málo, takže o irěm 
zde irein lížeme diskiitovati. Sorolpidium tvoří jednotnou blánu kol svých 
sporangiosorů — podobně jako Sorosphaera Junci, ale blána ta záhy mizí. 
Vedle toho vytvořuje velká zoosporangia pro Sorosphaeru a Plasmodio- 
phoru dosud neznámá. Napadlo mi, zdali snad zoosporangia druhu Olpidium 
Brassicae, jež tak často spolu s Plasmodiophorou se vyskytují, nepatří ku 
Plasmodiophořc. O tom rozhodnou infekční pokusy. 
Reprodukuji zde jen možnosti, které mi napadly při studiu nové 
Ch}dridiaceje a které při četných shodách mezi rodem Sorolpidium a hdasmo- 
XII. 
