6 
rovněž z Dd^ pocházející, o níž pojednám na jiném místě. Z nordických 
Eulom blíží se našemu druhu nejvíce E. laeve Ang. (,,Pal. scandinavica", 
Pl. XXXIII. 14.). 
Glahella, u srovnání s prvním druhem značněji sklenutá, shoduje se 
v poměrných rozměrech, počtu rýh, tvaru laloků s glabellou druhu pře- 
dešlého. Osní prsten zdoben je uprostřed zřetelným zrnkem. Značně 
větší prostor prňčelný, jen velmi mírně klenutý, je dvojnásob tak široký 
jako okrajový lem. Rýha occipitální poměrně mnohem hlubší než u pře- 
dešlého druhu. U exempláře Tab. I. 4. je také zcela zřetelně zachováno 
zakončení očních švů na předním okraji hlavy. 
Zřejmý rozdíl mezi oběma druhy téhož rodu jest ve vytvoření očí. 
Kdežto menší Euloma Bohemicum až nápadně ohromnýma očima se vy- 
značuje, má větší E. inexspectatum oči ledvinité, daleko menší a užší, takže 
jen as délky glabelly zaujímají. Od glabelly k očím vedou skoro hori- 
zontálně zřetelné, vypuklé lišty, jež u prvního druhu scházejí. Lišty tyto 
upomínají na stejně vytvořené oční lišty u rodů Harpes, [Harpina) i Har- 
pides důsledně se objevující a jsou též charakteristickou známkou u nor- 
dických Eulom (na př. Euloma abditum Salter a j. dr.). Vytvořením svým 
se oči naprosto již nepodobají oněm u devonské čeledi Odontochile, jak bylo 
u menšího druhu konstatováno. Oční švy před očima divergují, za očima 
rovně šikmo do zadu k vnitřnímu okraji hlavy probíhají, takže i zde jazy- 
kovitý výběžek pevných lící povstává. 
Ani u tohoto druhu nezachovala se zřecí plocha očí, jež však neodstá- 
valy příliš od volných lící. Vzdálenost očí od zadního okraje hlavy poněkud 
menší než od předního. Rovněž není tak velkého rozdílu mezi velikostí 
lící pevných a volných, jak bylo lze sledovati u prvního druhu. 
Prohloubený okraj vnější i zde v dlouhý, silný trn lícní vybíhá. 
Trup neliší se nijak podstatně od trupu menšího druhu, zjev, jenž 
analogicky i mezi uvedenými již druhy Lichas avus a incola, Barr., i mezi 
Placoparia Zippei Boeck. sp. a P. grandis, Barr. se objevuje. 
Pygidium dle dosud známých fragmentů nelišilo se příliš od pygidií 
n E. Bohemicum. 
Velikost ex. musejního (Tab. I. 4.) v zachované části .50 mm délky 
a 46 mm šířky. Hlava z našeho materiálu (Tab. I. 5.), pokud je zachována, 
31 mm délky a 47 mm šířky. 
III. Rod Aspidaegliiia, n. g. 
Z rodu toho jest zuám jen jediný druh, takže popis jeho kryje se 
s charakteristikou rodovou. 
Aspidaeglina miranda, Holub, n. sp. 
(Tab. II. abc). 
Exemplář měst. musea rokycanského je úplný, ze šesti segmentů 
složený trup s krásně zacho\'aným pygidiem a malou částí zadního okraje 
