17 
des Opticus und eine nasalwárts gerichtete VVanderung der Augen, die beim 
Menschen den hochsten Grád erreicht,“ nýbrž že etapovitým vzrůstem 
stěny oční v různé strany v různé době, vzrůstem obličejové části v před 
a ve směru laterálním a vzrůstem mozku změní se zdánlivě úplně poloha 
oka, které původně leželo zcela na straně laterální a během vývoje přechází 
do roviny frontální. Oko zůstává tedy na témže místě, kde zpru v založeno 
bylo. 
O poloze a tvaru nervu zrakového možno uvésti toto: V prvních po- 
čátcích vývojových jest stopka nervu zrakového velice široká, krátká, 
tak že oko nasedá skoro přímo na mezimozek. U zárodku 9-5 mm dlouhého 
ziistává stopka ještě velice širokou, něco málo delší než u stadií mladších 
a jest sploštělá ve směru proximodistálním; směr stopek obou nervů zra- 
kových jest diametrální. V pozdější době vývinové (u zárodku 17-78 mm 
dlouhého) jest již dřívější široká stopka zdánlivě zaujata do mozku — • 
recessus opticus; nervy zrakové jsou již tenké, protažené, rozbíhají se sice 
diametrálně, avšak jsou ve směru od zadu do předu skloněny. Prodloužení 
a počínající šikmý směr nervu zrakových vytvořil se následkem vzrůstu 
obličejové části do předu. Ve stádiích starších stává se zjev ten ještě nápad- 
nějším. Je to zcela přirozeno, neboť oko, které zůstává na původním místě, 
vzrůstem celé obličejové části v před vzdaluje se od středního mozku, 
jenž taktéž v původní poloze setrvává, povstává větší vzdálenost mezi 
mezimozkem a okem, následkem čehož musí se nerv zrakový jednak pro- 
dlužovali, jednak skláněli od zadu do předu. Postupem vývoje stává se 
úhel, jejž oba nervy zrakové svírají, neustálým vzrůstem celého mozku 
lilavně ve stranu dorsální a vzrůstem obličejové části ve stranu ventrální 
(do předu) ostřejším a nervy zrakové zároveň delšími. V žádném ale stadixi 
nelze konstatovat!, že b}^ nerv zrakový svoji polohu měnil. Změna v uložení 
stopky nervu zrakového prvních stadií vývojov 3 >ch do polohy nervu zrako- 
vého dospělého individua jest podmíněna pouze a jedině vzrťistem jednak 
části obličejové, jednak části mozkové. 
Ze zodpovězení prvých tří otázek vyplývá i zodpovězení otázk}^ 
poslední. V literatuře setkáváme se s různými náhledy o otáčení se oka 
v době vývojové. První, jenž s touto věcí vystoupil, byl Vossius, který tvrdil, 
že nerv zrakový otáčí se i s bulbem jak u člověka tak i u některých ssavců 
(jehněte, telete, kočky, prasete, králíka) během svého vývoje o 90“ kolem 
osy délkou nervu zrakového položené. Hlavní důkaz točení se nervu zrako- 
vého vidí autor v tom zjevu, že foetální štěrbina oční leží u embrya dole 
uvnitř, kdežto u dospělého individua nalézt! lze vstup centrálních cév do 
nervu zrakového v dolním, zevním kvadrantu. Že také bulbus se otáčí, 
dokazuje tím, že u 5-, 6-, 8 měsíčních embryí lidských nalezl musculus 
rectus superior zcela pod laterální polovinou horní stěny orbitální, mediální 
okraj svalu toho dotýkal se skoro laterálního okraje musc. levator. palpe- 
brae superioris, téměř zcela uprostřed pod střechou orbitální ležícího. 
U novorozeněte je dle Vossia musculus rectus superior uložen více ku středu 
XTX. 
