4 
S t O 1 b e r gi®) staví oxalátové methody při dělení vápníku a hoř- 
číku na prvé místo. Při dodržení určitých podmínek, mezi nimiž jest též 
dvojnásobné srážení vápníku, lze docíliti dle autora správných výsledků. 
Též B 1 a s d a 1 e^®) a Hundeshage n^’^) poukazují na nutnost 
dvojího i vícenásobného srážení vápníku při oddělování tohoto od mnoha 
hořčíku. 
M u r m a n n^®) uvádí, že oddělení vápníku od hořčíku srážením 
prvého ve formě oxalátu z kyselého i alkalického soli ammonaté chovajícího 
roztoku jest neúplné. Dvojnásobné srážení vápníku nepostačuje k oddě- 
lení od hořčíku; část hořčíku se i tu okluduje, při čemž opačně vlivem pří- 
tomných ammonatých solí se rozpustnost sedliny zvětšuje. 
Shrneme-li stručné dřívější data z literatury a porovnáme-li vzájemně 
■yesultáty prací na tomto poli vykonaných, přicházíme k následovnému 
resumé : 
I. Při dělení vápníku od hořčíku methodami oxalátovými docíliti lze 
do br^/c h výsledků tehdy, dodrží-li se určité podmínky; při srážení z nich 
nej důležitější jsou: 
1. malá koncentrace roztoku, 
2. přítomnost značného množství solí ammonatých, 
3. přítomnost značného množství činidla srážecího, 
4. filtrace sraženého šťovanu vápenatého; a) po krátké době stání 
při srážení jednoduchém neb i po delší době při srážení dvoj- 
násobném . 
II. Pro dělení malého množství vápníku- od velkého množství hořčíku 
neodporučují někteří badatelé methody oxalátové poukazujíce bud na 
a) neúplnost v dělení při srážení jednoduchém neb na P) nutnost dvoj- 
násobného i vícenásobného srážení, čímž se operace značně prodlužuje. 
Na základě poznatků literatury přikročili jsme k prvému oddílu 
vlastního studia, o jehož všeobecném účelu jsme se dříve již zmínili a jež 
specielně v tomto případě mělo objasniti sporná udání v literatuře uvedená. 
Všeobecný postup při studiu. 
Úkolem našim v prvé řadě bylo prostudovat! různé vlivy, které dů- 
ležitější role při dělení hrají a to hlavně vliv prostředí srážecího, tempera- 
tury, času a činidla srážecího. V pojmu prostředí srážecího shrnuta jest 
koncentrace roztoku solí obou kationtů, jakož i množství přítomných 
ammonatých solí. Studium těchto vlivů umožněno měněním různých 
podn.ínek při srážení, které uvedeny jsou níže v tabulkách. 
Stolberg: Zeit. f. angew. Chemie 17 (1904) S. 741—769. 
‘®) Blasdale; Journ. Amer. Chem. Soc. 31 (1909) S. 917. 
^’) Hundeshagen: Zeit. f. óffen. Chemie 15 (1909) S. 85 — 93. 
’^®) Murmann: Zeit. f. anal. Chemie 49 (1910) S. 688 — 698. 
X.XllI. 
