1] 
IVIethody dělení vápníku a hořčíku spočívající na různé rozpustností síranu 
vápenatého a horečnatého v alkoholu. 
Literatura pojednávající o tomto dělení jest značně obsáhlá. První 
zmínky o dělení vápníku od hořčíku kyselinou sírovou v prostředí alko- 
holickém nalezli jsme v Roseově knize: „Handbuch der anal. Che- 
mie“, 2. vydání 1838, kde na str. 36 — 37 uveden jest následovný návod 
pro dělení; ,, Roztok chovající chlorid vápenatý a horečnatý se srazí kyse- 
linou sírovou a zředěným alkoholem. V 3 doučený síran vápenatý se filtruje, 
vyslazuje zředěným alkoholickým roztokem, žíhá a váží.“ — Různými 
autory byla tato methoda různě modifikována.^®) 
Kritickým studiem síranových method zabýval se S t o 1 b e r g.^^) 
Uvádí, že hlavní potíž při tomto dělení spočívá v tom, že síran hořečnatý 
není tak snadno v alkoholu rozpustný, jak by se předpokládalo. Z póla 
nasyceného roztoku přestává se síran hořečnatý vylučovati alkoholem 
teprve tehdy, když tento jest minimálně 40% vody zředěn a když volum 
jeho nepřesahuje volum původního roztoku. Jelikož však síran vápenatý 
jest již rozpustný ve směsi absolutního alkoholu s 10% vody, tedy ve směsi, 
která nedostačuje k převedení síranu hořečnatého v roztok, zdá se býti 
přímé dělení vápníku a hořčíku methodou síranovou nemožným. Stolberg 
při svých pokusech zjistil, že se roztok síranu hořečnatého a to i nasycený 
nesráží methylalkoholem a použil uvedeného poznatku k vypracování nové 
methody dělení vápníku a hořčíku. Dle této postupuje se následovně; 
Směs roztoků solí obou kationtů odpařením s kyselinou sírovou na vodní, 
později na písečné lázni a slabým žíháním se převede v sulfáty. Tyto 
digerují se za chladu později za tepla s malým množstvím vod\^ tak, aby 
vznikl nasycený roztok síranu hořečnatého, který se pak rozloží směsí 
10% ethyl a 90% nieth 3 dalkoholu. Tím vyloučí se síran vápenatý, který 
se sfiltruje, promývá směsí 5% absolutního ethyl- a 95% methylalkoholu, 
suší při 105'’ C a žíhá do konstantní váhy. 
Meller a Hobei h®®) dostali dle methody Stolbergovy dobré 
výsledky. Data jimi jakož i Stolbergem uvedená vztahují se k dělení 
většího množství vápníku od hořčíku. 
Ze starších method vylučování vápníku ve formě síranu v prostředí 
■ethylalkoholickém zmínky zasluhuje methoda Chyziúského.^^) Dle této 
odpaří se roztok chloridů obou kationtů k snchu, suché chloridy rozloží se 
ethylalkoholem (ne absolutním) a digerují za chladu s koncentrovanou 
kyselinou sírovou. Z roztoku se srazí síran vápenatý, který po několika 
23J 24J Chyziňski: Zeit. f. anal. Chemie 4 (1865) S. 348. 
“) Scheerer; Pog. Annal. 110 S. 296. 
Wittstein: Zeit. f. anal. Chemie 2 (1863) S. 318. 
^^) Stolberg: Zeit. f. angew. Chemie 17 (1903) S. 769. 
2®) Meller a Hobein: Zeit. f. angew. Chemie 17 (1903). 
XXIII. 
