4 
Haustoria jeví se nejprve jako rovná tenká vlákénka, která pozvolna 
se stávají tlustšími, a směrem k jádru buněčnému rostou. Jádro přikládá 
se k vrcholu haustoria, často jej čepičkovitě obklopujíc, tak že bychom 
mohli říci. že haustorium vniklo do jádi'a (obr. 5, H). Dále mohou se 
haustoria rozvětvit! a různým způsobem zakřiviti, čímž vznikají složitá 
haustoria stromkovitě rozvětvená (obr. 2, H), anebo klubíčkovitá (obr. 5, K). 
Blána těchto haustorií je tenká, na vrcholu nejtenší, hladká, a barví se 
safraninem stejnoměrně slabě růžově. 
Některá haustoria jeví však odchylné poměry své blány. Počíná 
totiž jejich blána na vrcholu haustoria tloustnouti a barví se také safraninem 
mnohem silněji. Počátečná stadia nalezneme vždycky jen na haustoriích, 
k jejichž vrcholu jádro přiléhá (obr. 5, H). V dalším stadiu jeví se blána 
ještě tlustší a lumen hvfy se zmenšuje (obr. 1, D). Haustorium na svém 
vrcholu nabývá tvaru kyjovitého, stluštělá a zduřelá blána je homogenní, 
její povrch hladký. 
Za další stadium považuji ono, kde lumen naduřelé hyfy zcela anebo 
až na nezřetelné zbvtky mizí (obr. 10, D). Při tom se stává povrch vrcholu 
haustoria hrbolkatým, anebo od něho vyzařují paprsčitě velmi jemná vlá- 
kcnka (obr. 11, D). Někdy ztrácí naduřelý vrchol haustoria určité ohrani- 
čení (obr. 10 D), jako kdvby se na svém povrchu rozpouštěl. V tomto stadiu 
zpravidla již jádro k haustoriu nepřiléhá (obr. 10, 11). 
Zřidka naduřelá haustoria zřejmě jsou hrbolkatá (obr. 2 D), ve všech 
případech barví se silně safraninem, takže při slabém zvětšení bychom je 
mohli považovat! budto za homogenní jádra, anebo za rnimojaderná 
jadérka. To zvláště tenkráte, když jsou příčně rozříznuta a nelze pozoro- 
vali jejich spojení s vláknem haustoriovým. 
Také na živém materiálu tyto útvary jsem pozoroval, při čemž jevil}* 
se býti bezbarvými a homogenními. Nechci však popírati možnost, že na- 
duřelé konce haustorií po rozrušení buňk}* za přístupu vody ještě více na- 
duřují, jak to War d pozoroval. Praví totiž (1904, p. 40); ,,v některých 
případech starší haustoria během preparace naduřují a přijímají dokonce 
kulatý, rozšířený tvar.“ Nelze také o tom pochybovali, že nadnřelé hausto- 
rium, znázorněné v našem obr. 10, úplně odpovídá jeho obr. 12. Mohli jsme 
také vývoj těchto útvarů krok za krokem sledovali. Vznikají naduřením 
blány haustoria, při čemž konečně i lumen hyfů mizí. Buněčný obsah 
% naduřelé části haustoria mizí docela nebo až na nepatrné zbytky. 
Co znamená toto naduření vrcholu haustorií? Z okolnosti, že blána 
vrcholil dlouhých haustorií jc tenká a nikoli nabubřelá, bylo b}* snad možno 
soiiditi, že normálně rostoucí hyfy nenadiiřují. A ježto je naduření omezeno 
vždycky jen na konec haustorií, nikdy se však neobjevuje interkalárně, 
lze souditi, že naduřelé hyfy nerostou dále, a neprorůstají. Víme, že vzrůst 
vláken houbových omezen je na nejzazší konečnou jich část a je-li tato de- 
generována, můžeme souditi, že hyfa dále neroste. Proto můžeme souditi, 
že haustoria s naduřelým koncem svůj vzrůst již zastavila. V\*mizení jejich 
XXIV. 
