nechtěl bych tvrditi, že za všech okolností musí se jádro dotýkati degene- 
rujícího haustoria. Pozoroval jsem na př. buňku, do které vnikla 4 hau- 
storia. Tři delší haustoria dotýkala se jádra, čtvrté, kratší b}do od něho 
vzdáleno. Všecka 4 haustoria jevila na svém vrcholu počátek bubření blánv 
a větší barvitelnost. Degenerovalo tedy i čtvrté haustorium, od jádra 
vzdálené. 
Zajisté možno tvrditi, že u cukrovky vrcholv haustorií řezu Ui'omyccs 
Betac většinou jenom tenkráte degenerují, když jsou v přímém stvku 
s jádrem. Při tom haustoria v téže buňce se nalézající, ale od jádra vzdá- 
lená, mohou jeviti zdravý vzhled. Vidíme, že v téže brníce se mohou ode- 
hrávati vzhledem k fagocytární činnosti riizné pochody, při čemž pravdě- 
podobně přímý styk haustoria s jádrem a jeho činnost rozhoduje. Vedle 
toho někdy pravděpodobně v celé buňce současně mohou všecka haustoria 
degenerovati bez ohledu na jejich st^dc s jádrem. 
Tento zjev mohli bychom si vyložili různým stupněm vitality hosti- 
telské buňky a haustorií. Je-li vitalita hostitelské buňky poměrně nízká 
a virulence haustorií poměrné silná, je zapotřebí přímého styku jádra 
s haustoriem, aby vrchol haustoria jevil degeneraci. Je-li vitalita hosti- 
telské buňkv vysoká, anebo virulence haustoria poměrně slabá, neni k de- 
generaci haustorií nezbytně třeba přímého jich styku s jádrem. 
Dále je možno se domnívati, že poměr mezi hostitelskou buňkou 
a houbou je proměnlivý podle fysiologického stavu buňky. Vždyť někdjr 
vidíme, že vrchol haustoria nejprve degeneroval, později však vytvořil 
postranní větev, která roste k jádru, a dosud nedegeneruje, ač ve styku 
s jádrem se nalézá (obr. 3). Mezi stavem prvním, kdy haustorium degene- 
rovalo, a mezi stavem n 3 mějším, musí býti rozdíl. Také Zach (1910) 
poidvázal k tomu, že vzájemný poměr mezi cizopasníkem a hostitelskou 
buňkou může b<di proměnlivý a vidíme nvní, že to také platí pro každou 
jednotlivou buňku. Vzájemný poměr mezi hostitelskou buňkou a cizo- 
pasnou houbou může jednou býti obrácen ve prospěch oné, po druhé ve 
prospěch této. 
Jako fagocjd}' označujeme specifické buňk\7 živočišného těla. — 
K usmrcení haustoria vniknuvšího do buňk}’ jsou však všeckv živé buňk^" 
hostitelské rostlin\^ schopný’, mohli bychom ted}? všecky jako fagocyt}' 
označili. To však nemělo by sm 5 /slu, jelikož v tomto případu žádné 
buňkv jako fagoc 3 't\' nejsou specificky rozlišen^'. Výhodnější proto bude, 
řekneme-li, že za určitých podmínek všecky živé buňky hostitelské rostlin\' 
jsou s to rozvinout! činnost, obdobnou činnosti fagocytární. 
Zach (1910) popisuje pro rez^- Puccinia glumarum a gvaminis 
vnikání haustoria dovnitř jádra, kteréž je prý na konec houbovým vláknem 
riplně proniknuto a degeneruje. Také z Eriksso nových údajů 
následuje (1904), že se jádro v infikovaných buňkách zvláštním způsobem 
chová. Takovou degeneraci, jakou Zach popisuje, na svém materiálu 
jsem nepozoroval. Také ve případech Guttenbergem (1905) 
XXIV. 
