5 
(jazýček, botka). Jen v jediném případě, a to v přezimujících pupenech 
u Hvdjocharis niorsus ranae abortuje pochva úplně a poševní ouška obje- 
vují se pak jako volné palisty. Častěji vzniká (po zániku pochvy) axillarní 
ligula (případně ocrea), tak ku př. u Potanwgeton, Zannichellia, Pisíia, 
Heteranthera a j. V každém případě lze však u monokotyl s jistotou kon- 
statovati, že úžlabní útvary ligularní (,,stipula axillaris“) vznikají abortací 
vlastní pochvv. Ve vzácných případech nemají listy rostlin jednoděložných 
žádných stipulárních útvarů, ani palistů, ani pochev, tak u Dioscoreaceae, 
Rhipogonum (Smilaceae), Stemonaceac, u některých Liliaceí. Lze však bez- 
pečně dokázati (pravidlem vytvářením primerních listů), že byly tu původně 
pochvy, které abortovaly teprvé během fylogenetického vývoje. 
Ovšem že nalézáme u monokotyl mimo zřejmě dvoučlánkové listy 
též zhusta takové tvp}', při kterých přechází pošvitá base listová znenáhla 
v čepel. Tento primitivnější typ listový pokládám za fylogeneticky 
starší formu, ze které lze odvoditi typickj’ dvoučlánkové listy. Jest však 
nepřipustilo představovati si, jak Clos^) praví, že u většiny rostlin jedno- 
děložných spojeny jsou v jedno všechny 3 součástky úplného listu (pochva, 
řapík, čepel), ježto názor ten předpokládá, že částky ty byly původně roz- 
lišeny, jak zcela správně již Alph. De Candolle^) vytýká. Jest daleko správ- 
nější, konstatuj eme-li v takovém případě (jako De Candolle), že nestává 
ostrého rozčlánkování listu. 
LI rostlin dvouděložných jsou pochvy celkem vzácnějším zjevem, 
ačkoliv i v této skupině jsou leckde velice typicky vytvářeny, tak zvláště 
v čeledích Polygonaceae, Pipeyaceae, Ayaliaceae, Umbellifeyae, Dilleniaceae, 
Rammculaceae, Magnoltaceae, Bcybeyidaceae, Meliantliaceae, Rosaceae, Pa- 
pilionaccae. 
V čeledi Umbellifer a Araliaceí jsou pochvy pravidelně wvinuty, 
takže jejich přítomnost pokládá se za důležitý znak celé čeledi. Někteří 
autoři mluví sice o palistech u Araliaceí, avšak nesprávně, ježto jsou to 
pouze zřejmá, s pochvou souvislá poševní ouška, která splývají nezřídka 
ve veliké liguly. LT některých bylinných Aralií ztrácejí se podivuhodným 
způsobem poševní ouška na listech v hořejší části lodvh. 
U vlastních Umbellifer jsou volné palisty vzácnou výjimkou, obje- 
vujíce se u některých Hydrocotyleoideí, kdež lze je odvoditi z pochev, 
jak jsem podrobně V}dožil již dříve.®) V jiných případech abortoval}' 
pochv}^ docela, tak zvláště v podčeledi Hydyocotyleoidac u rodů Didiscus, 
Honialosciadium, Trachymenc, Pentapeltis, Actinotus, avšak i u některých 
zástupců z podčeledi Apioidcae, tak u Pleiiyospeynmm austyiacum, některých 
druhů z rodu Feyulago, Feyiila, Bupleiiyum, Pyangos, Libanotis. U jednoho 
Clos, Des éléments morphologiques de la feuille chez les Monocotylés. 
Toulouse 1876. 
“) A 1 p h. De Candolle, Monogr. Phanerog. I. 13 (1878). 
®) K. D o m i n, Morfolog. a fylogenet. studia o čeledi Umbellifer, Rozpr. 
Akad. 1908, 1909 (2 díly). 
XXVI. 
