8 
homologická s obdobným stipularním útvarem u většin}- druhů rodu 
Potamogeton. V každém případě lze se však srovnávací methodou jasně 
přesvědčiti, že dlužno pojímati úžlabní jazýček anebo botku rodu Caltha 
jako část pochvy. I v tomto případě dlužno vykládali vznik ocrey (pří- 
padně liguly) congenitálním srůstem dvou původně volných poševních 
oušek, jak dokázal Velen ovský^) zajímavým nálezem volných poševních 
oušek na způsob postranních palistů. Ta okolnost, že tato botka se zakládá 
jako celistvý útvar (Goebel), nepadá přirozeně na váhu. 
Pro naše výklady zasluhuje Caltha již z toho dfivodu zvláštního po- 
všimnutí, ježto představuje typ, u kterého V3’stupují ligularní útvary 
samostatně po abortu pochvy. 
U rodu Paeonia nemají po výtce dlouhé, řapíkaté a dělené listy lodyžní 
pochev, jenom u listů spodních bý-vá base řapíku poněkud rozšířena. 
Okvětí sestává však předem z 5 anebo z většího počtu vytrvávajících lístků 
kališních, které bývají spojeny přechody s lodyžními list 3 L Kališní lístk}" 
s přechod}- do listů lodyžních nalezl jsem u všech mnou ohledávaných 
druhů T. Paeonia. Přechody tv dosvědčují jasně, že list pivoňky jest v pod- 
statě listem dvoučlánkovým, třebas první článek — pochva — jest na lo- 
d}^žních listech potlačen. Vnější lístky kališní skládají se často z bledé, 
široké části poševní a ze zelené, pravidelně jednoduché čepele, tak ku př. 
u Paeonia albiflora PalL, peregrina Milí. (tab. I. obr. 12 a, b, c) a u četných 
jiných druhů. U posledně uvedeného druhu lze pozorovali, jak se čepel 
znenáhla zmenšuje, až zbývá pouze jako nepatrný rudiment ve tvaru vy- 
niklé špičky (obr. 12, d) a konečně ztrácí se docela (obr. 12 e, f). Vzni- 
kají tudíž kališní lístk}- této pivoňky z pochv}" 
a nikoliv z čepele. Rovnají se prvému článku listovému, pochvě, 
s kterou počíná také v}-víjející se rostlina, kdežto list}^ lod 3 -žní představují 
(až na řapík) druhý článek. Podobný postup vidíme i u Paeonia tenuifolia L., 
u níž ukazují vnější kališní lístk\" všeho druhu přechody až k listům dva- 
kráte peřen}Tn (tab. I. obr. 13 — 15), kdežto t}-pické lístk}' kališní, odpo- 
vídající pochvě, jsou vyvinuty jako jednoduché, široké, vyduté, opak- 
vejčité listeny. Třeba ještě připomenouti, že poševní část jest tím slaběji 
vyvinuta, čím silněji jest vytvořena čepel. 
Vytváření kališních lístků u Rannnculaceí jest zvláště proto důle- 
žito, ježto květ v této čeledi není namnoze na venek ostře ohraničen, jak 
v nejnovější době zvláště St. Trapl^) v přehledné studii ukázal. Též u četných 
druhů rodu Helleborus, tak na př. u H. lividus Ait. anebo u H. foetidus L., 
který jest význačný úzkými úkrojky znožených listů, rovnají se kališní lístky 
pochvám. Dlouze řapíkaté lodyžní lístky nemají pochev, řapíky listové 
jsou na basi jen nepatrně rozšířeny Postupně rozšiřují se však řapíky v ši- 
Ú V e 1 e n o v s k ý, Srovnav, morfol. II. 
S t. Trapl, Morfolog. studie květu Ranunciilaceí, Rozpr. České Akad. 
XIX. (1910) č. .^.3. 
XXVI. 
