o 
roké, poloobjímavé pochvy, ku kter\hii redukovaná čepel přímo přisedá. 
Konečné zbývá čepel již jen jako jednoduchý, čárkovitý lístek, vvnikající 
uprostřed mezi mohutně v}- vinutým i, špičatými poševními oušky. Posléze 
ztrácí se i tento zbytek čepele a velká poševní ouška splývají v jedno, 
takže nejhořejší listeny pod květy představují jednoduché, veliké, bledě 
zeleno-žluté, vejčitě-kopinaté listeny. Kališní lístky jsou podobně vytvo- 
řeny, ovšem že jsou značně menších rozměru. Přechodní tvary mezi listeny 
a kališními lístky zdají se býti velice vzácnými; podařilo se mi jen jedenkráte 
nalézti kališní lístek s čárkovitou, rudimenterní čepelí. 
Z uvedených okolností plyne, že kališní lístky rovnají se morfologicky 
řapíkňm listu lod}^žních čili pochvám. Není tomu však tak u všech druhů 
rodu Helleborus. H. Kochu Schiíf. ukazuje zcela rozdílnou metamorfo.-.u 
listů na jedné a téže rostlině. U hořejších listů redukuje se řapík a jako 
listeny zůstávají pak modifikované čepele, tudíž druhý článek listový'. 
Kališní lístky podobají se zdánlivě úplně kalichu druhů dříve uvedených, 
leč morfologicky rovnají se čepeli a nikoliv pochvě, jak 
dokazují vzácně se objevující přechodní tvary, když kališní lístek mění se 
v tvar úplně shodný se zmíněnými listeny. Jest zajisté nejvýš pozoruhodno, 
že v tomtéž rodu vzniká kalich u některých druhů z pochvy, u jiných z če- 
pele. Vidíme tu úzkou souvislost s listeny. U H. foctidus L. a jiných a b o r- 
tuje čepel a listencc i kalich pozůstávají z pochvy; 
u H. Kochu Schiff. abortuje pochva (resp. jí odpovída- 
jící část) a listence a kalich jsou tvořen}-' čepelí. 
U druhů rodu Clcmatis a Aconitum jsou lodyžní listy bezpoševné. 
Druhy rodu Delphinium chovají se nestejně; u některých schází pochva 
vůbec, D. fissuni W. K. má však veliké, poněkud nadmuté, dokonale ob- 
jímavé, otevřené pochvy. 
Zřetelné, otevřené pochvy bez poševních oušek jsou taktéž vjdvořeny 
11 druhů rodu Aquilegia. 
V čeledi Magnoliaceí jsou pochvy vwinuty u rodu Magnolia, u níž 
bývají však poměrně krátké, prodlužují se však v mohutnou, kol do kola 
srostlou ocreu (botku), která později se roztrhá vá ve dvě polovičky vzhledu 
velikých přirostlých palistů a dosti záhy opadá. Obr. 16 na tab. I. znázor- 
ňuje mladý list druhu Magnolia tvipetala L. s ještě uzavřenou ocreou; 
obr. 17 předvádí na vnější straně roztržený stipulární útvar téhož druhu 
v pozdějším stadiu. 
Ježto část poševní jest stejně jako botka blánité konsistence a má jen 
uprostřed silné, zelené žebro, jež pokračuje pak dále jako řapík listový, 
zdá se na první pohled, že jsou u Magnolie vyvinuty palisty a nikoliv 
pochvy. Prantl ^) podotýká však zcela správně, že listy Magnolicí jsou 
opatřeny pošeyní částí, která v pupenu se zdvihá nad inserci. 
Prantl, Magnoliaceae, Engler-Prantl, Famil. III. 2 (1891), str. 13. 
XXVI. 
