11 
list}.', pouze u Mclianthus major L., srůstají poševní ouška ve velikou, kopi- 
natou ligulu, která bývá delší než vlastní pochva; její 2 silné nervy pouka- 
zují na původ ze 2 oddělených lístků. Posledně jmenovaný druh klade se 
vzhledem k vytváření útvarů palistových do zvláštní sekce, nazvané 
Enmelianthiis. 
Většina autorů, tak Gorcke, Engler, Gluck, Velenovský a j. po- 
važují celý palistový útvar druhu Mclianthus major, který dosahuje až 
10 cm délky, za intrapetiolární palist. Ze srovnám s ostatními zástupci čeledi 
Melianthaceí lze však jasně viděti, že u tohoto druhu jest vlastní pochva 
jen slabě, za to však ligulární část neobyčejně silně v}'vinuta. 
V čeledi Saxifragaceí scházejí někd}^ útvary stipnlarní vůbec, jindy 
jsou opět vyvinuty zřetelné pochvy, které nesou nezřídka velká poševní 
ouška anebo i liguly. Engler^) označuje poševní ouška Saxifragaceí jako 
,,nebenblattartige Auswúchse der Blattscheide“. 
Veliké pochvy mají ku př. druhy rodu Ber genia] pochvy ty jsou do- 
konale objímavé, avšak otevřené a opatřené velikými poševními oušky. 
U některých druhů jsou poševní ouška pravidelně volná a jen abnormně 
splývají v lignin, u jiných druhů nalézáme normálně vehké liguhx Ne- 
zřídka pozorujeme na tomže jedinci všeho druhu přechody mezi volnými 
poševními oušky a velikými jazýčky. Tím způsobem demonstrují druhy 
rodu Bergenia vznik liguly neobyčejně jasně a přesvědčivě.. 
Na květních stvolech Bergenií nalézají se často blánité. velké šu- 
piny (tab. IIL obr. 10, 11), jež se rovnají pochvám. Jejich kápovitá, volná 
špička odpovídá ligule, jak vidíme z té okolnosti, že za ní ze hřbetu šupiny 
vyniká často malá, zelená, rudimenterní čepel. 
Také některé druhy rodu Ribcs mají na basi řapíku malé, polo- 
objímavé pochvy, o nichž bude ještě později řeč. 
U Tiarella cordifolia L. (a ještě některých jiných Saxifragaceí) mají 
přízemní listy malé pošvičky s blánitými, špičatými, volnými cípy (pošev- 
ními oušky), kdežto útvar stipnlarní u listů lodyžních podobá se krátce 
přirostlým, brvit}'mr palistům. 
Ve veliké čeledi Rosaceí jsou pochvy často vyvinuty, vlastní část 
poševní bývá však zhusta u listů dospělých velice zkrácena, poševní ouška 
pak dlouhá a veliká, takže se celkový útvar stipularní prasesentuje jako 
t. zv. ,, přirostlé palisty". Častěji redukuje se část poševní až na 0, a po- 
ševní ouška jeví se pak jako volné palisty. Šupiny obalující přezimující 
pupeny, rovnají se pochvám, čepel schází bud úplně anebo jest vyvinuta 
jako rudiment v podobě špičky nebo zoubku. Přízemní listy a někdy 
i nej dolejší listy lodyžní mívají zhusta zřetelné pochvy, kdežto na listech 
lodyžních bývají bud volné anebo krátce přirostlé palisty (poševní ouška). 
Zhusta lze konstatovat! dimorfism aneb i trimorfism palistových útvarů, 
odpovídající jejích bilogické funkci. 
ů Engler, Saxifragaceae, Engler-Prantl, Famil. III. 2a (1891), str. 41. 
XXVI. 
