17 
Většina rostlin dvouděložných má ovšem listy bezpalisté anebo 
takové palist}’, které nelze již přímo převésti na jejich původní tvar, 
poševní ouška. Z analogie s případy svrchu uvedenými, dále s rostlinami 
jednoděložnými a nahosemennými lze však s největší pravděpodobností 
usuzovati, že i tyto palisty povšechně se odvozují z pochev; jen v ojedi- 
nělých případech vznikly snad z pseudostipul. 
Pro rozřešení tohoto problému jsou zvláště ony typy důležité, u kterých 
lze zřejmě dokázati, že jejich řapíky vznikl}^ z pochev. Takovéto zdánlivě 
jednoduché listy dlužno se stanoviska fylogenetické morfologie označiti 
jako dvoučlánkové, řapík odpovídá prvnímu článku, pochvě, čepel potom 
druhému článku listovnímu. Zvláště ve větvích vyrůstajících z jara z odpo- 
čívajících a přezimujících pupenů nalézáme často první článek listový v pů- 
vodní podobě, kdežto na listech vyvinutých jest redukován řapík. Tyto 
šupiny a následující přechodní list}’ byly u četných druhů opětovně popsány, 
aniž by jim však po výtce byla věnována patřičná pozornost. Vyskytují se 
ku pí. v čeledích; Ericaccae, Saxifragaceac, Coniaceac, Caprifoliaccac, 
Aceraceae, Sapindaceae {Hippocastanaceae) , Olcaccac, Juglandaceac [Carya] 
a jiné. 
U koňského kaštanu [Acsciilus hippocastamim L.) byly tyto zajímavé 
šupiny a přechodní tvary k listům již v roce 18’27 A. P. De CANuoLLEMý 
podrobně zobrazeny, v novější době pak zvláště Lubbockem a Velenovským 
popsány. Zimní pupeny počínají se větším počtem širokých šupin, z nichž 
zevní jsou tmavě hnědé a hojným pryskyřičným sekretem celé lepkavé. 
Na tyto šupiny (tab. II. obr. 10, 11), jež jsou nahoře zaobleny a jež se rov- 
nají pochvám, následují často přechodní listy, které sestávají z široce čár- 
kovité, bledé pochvy a přímo přisedlé rudimenterní čepele. Pochva tvoří 
dvě postranní, volná, zaoblená ouška, přisedlá čepel sestává bud z 5 krátkých 
úzce čárko vitých cípů anebo též z 5 malých, ale jinak normálně vytvořených 
a assimilujících lístků (tab. II. obr. 13). Přechodní listy jsou tudíž typicky 
dvoučlánkové a upomínají na primární listy anebo šupiny z brachyblastů 
Gingko biloha Salisb., které mají taktéž místo řapíku pochvy se 2 postran- 
ními oušky, jak již Lubbock, Velenovský a Sprecher pozorovali. U Aesculiís 
ztrácejí se poševní ouška a pochva pojednou, a místo ní nastupuje pak 
dlouhý, oblý řapík, ve kterém by zajisté nikdo na první pohled nehledal 
přeměněnou pochvu! Někdy vyskytiijí se však i různé tvary přechodní, tak 
ku př. čepele se široce žlabovitým řapíkem a malými postranními oušk}’. 
Podobnou metamorfosu shledáváme též u Ribes rubmm L., jak 
Velenovský (1. c. p. 513 — 514) podrobně vylíčil a zobrazil. Velenovský po- 
kládá prodlouženou pochvu za řapík s dlouhými, přirostlými palisty, 
vzhledem k obdobným případům jiným pojímám ji však jako původní tvar 
palistových útvarů, t. j. pochvu, která se mění u dospělých listů v tlustý, 
na spodu jen nepatrně pošvitě porozšířený řapík. 
*) A u g, P y r. De C a n d o 1 1 e, Organographie végétalc, tab. 20 (1827). 
Rozpravy: Roň. XX. Tr. II. Č. 2H. 
XXVI. 
